ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 р. 	Справа № 520/70/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Курило Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 30.05.23  по справі № 520/70/23
за позовом     ОСОБА_1  
до    Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)         
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі також – відповідач, Управління), в якому просив:
- скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорної К. В. від 23.11.2021 про закінчення виконавчого провадження № 57834765 за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2018.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку із невідповідністю останньої вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 30.05.2023 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається, зокрема, на те, що судом першої інстанції під час прийняття ухвали не враховано того, що докази звільнення від сплати судового збору за подання адміністративного позову надано позивачем при поданні позовної заяви. Крім того, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.23 позовну заяву у цій справі фактично повторно повернуто позивачу з підстав неусунення недоліків позовної заяви, яку судом двічі залишено без руху.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом установлено, що 02 січня 2023 року до Харківського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 позов залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки шляхом надання клопотання про поновлення строку із зазначенням причин його пропуску та докази отримання оскаржуваної постанови.
На виконання вимог ухвали суду позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначив, що спірну постанову не отримував, про її існування дізнався з автоматизованої системи виконавчого провадження 23.12.2022 та в межах десятиденного строку звернувся до суду. Також зазначив, що не мав можливості отримати постанову засобами поштового зв`язку раніше, з огляду на те, що відділення Укрпошти у м. Барвінкове Ізюмського району Харківської області, де зареєстрований позивач, не працювало через введення бойових дій у регіоні, а ОСОБА_1 змушений був евакуюватись разом із сім`єю до м. Полтава.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 по справі № 520/70/23 скасовано, адміністративну справу № 520/70/23 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачеві термін - 10 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання:
- доказів сплати судового збору за подачу адміністративного позову або документу, підтверджуючого звільнення від сплати судового збору; 
- доказів в обґрунтування позовних вимог;
- копії позовної заяви, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у визначений судом строк позивачем вимоги ухвали суду від 17 травня 2023 року про залишення позовної заяви без руху не виконано, недоліки позовної заяви не усунуто.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Частиною першою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до пункту 8 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві також зазначаються перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Крім того, відповідно до частини 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Разом з тим за приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 77 КАС України).
Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів (ч. 4 ст. 77 КАС України).
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 5 ст. 77 КАС України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КАС України підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі. Завданням підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Як убачається з матеріалів справи, в ухвалі від 17.05.2023 Харківський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що позивачем до позовної заяви не надано доказів в обґрунтування позовних вимог та копії позовної заяви, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи; до позовної заяви не долучено доказів про сплату судового збору.
Проте, як убачається з копії позовної заяви, наявної у матеріалах справи (а.с. 1-3), звертаючись до суду, позивач долучив до позовної заяви копію позовної заяви, а також копію постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорної К. В. від 23.11.2021.
Які конкретно докази заявник має надати в обґрунтування позовних вимог з огляду на суть спору суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначив.
При цьому колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не позбавлений можливості з`ясувати обставини справи в установлений законом спосіб.
З огляду на приписи ст. 77 КАС України суд може вчиняти дії, необхідні для відкриття провадження у справі, та під час судового розгляду справи витребувати у сторін необхідні для розгляду справи докази.
Щодо висновків суду першої інстанції про необхідність подання позивачем доказів про сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до приписів ч. 3 ст. 161 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору та звільнення від його сплати врегульовані положеннями Закону України "Про судовий збір" та КАС України.
Відповідно до п. 9 та п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", якою визначено пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю та позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Отже незалежно від виду позову, звільняються від сплати судового збору особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю; громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи за умови підтвердження відповідного статусу.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України).
Невиконання належним чином вмотивованої ухвали у спосіб, визначений судом, тягне за собою наслідок у вигляді повернення такої заяви.
Як убачається з ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції послався на відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору, передбачених Законом України "Про судовий збір". При цьому ухвала суду не містить правової оцінки доказам позивача, поданим з позовною заявою на підтвердження обставин звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви, а саме – копії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни 2-ї групи серії НОМЕР_1 та копії посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_2 .
Таким чином суд першої інстанції фактично не дослідив обставини, зазначені позивачем, і формально пославшись на необхідність сплати судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, не надав оцінку доказам позивача на підтвердження обставин звільнення від сплати судового збору.
Колегія суддів наголошує, що статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №   9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №   11 - рп/2012).
Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано ст. 13 Конвенції, в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Колегія суддів наголошує, що питання сплати судового збору заявниками-фізичними особами у спорах з суб`єктами владних повноважень має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/відстрочення сплати судового збору. За наявності таких питань суди повинні вказувати, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту звільнення від сплати судового збору, свого незадовільного майнового стану, у разі якщо наданих доказів недостатньо або вони не є належними; повинні надати їм належну оцінку та прийняти вмотивоване рішення, враховуючи, зокрема, суть спору, статус особи заявника.
Відповідно до правової позиції, викладеної в рішеннях Європейського суду з прав людини від 13.01.2000 по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28.10.1998 по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії", надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми може призвести до позбавлення заявників права доступу до суду і завадити розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали від 17.05.2023 про залишення позовної заяви без руху, а в подальшому оскаржуваної ухвали від 30.05.2023 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , порушено право позивача на звернення до суду за захистом його прав, свобод та інтересів, передбачених ст. 4 КАС України, а також ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Повернення позовної заяви з формальних підстав унеможливлює доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
За наведеного правового регулювання та обставин справи суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню в справі.
При цьому колегія суддів ураховує, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.23 позовну заяву у цій справі фактично повторно повернуто позивачу з підстав неусунення недоліків позовної заяви, яку судом двічі залишено без руху.
Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються в якості належних.
За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, а тому ухвалене судове рішення на підставі вимог статті 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 по справі № 520/70/23 - скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про скасування постанови – направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	Л.В. Курило    О.В. Присяжнюк