ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року 
м. Київ
справа № 260/749/20
провадження № К/9901/31660/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,    Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року (у складі: головуючого - судді Рейті С.І.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року (в складі колегії суддів: головуючого судді: Матковської З.М., суддів: Глушка І.В., Макарика В.Я.,) у справі №260/749/20, 
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (далі - відповідач, ГУНП в Закарпатській області), в якому просив суд:
визнати незаконним та скасувати наказ № 606 від 30.03.2020 про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення - звільнення з органів поліції; 
визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Закарпатській області № 53 о/с від 03.03.2020 в частині звільнення ОСОБА_1 з Національної поліції; 
поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Закарпатській області, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
2. Позовні вимоги мотивовано протиправним звільненням позивача зі служби в Національній поліції України з огляду на відсутність для цього визначених законодавством підстав, оскільки станом на час проведення службового розслідування за фактом скоєння ДТП за участі позивача та видання наказів про його притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби стосовно нього не було ні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, ні обвинувального вироку про притягнення до кримінальної відповідальності, які набрали законної сили. Відтак, згідно з приписами статті 62 Конституції України, позивач вважається невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення та злочину, відповідно, у відповідача не було підстав для його звільнення.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.06.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020, позов задоволено повністю.
4. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржувані накази відповідача прийняті за відсутності належних доказів факту вчинення позивачем конкретно визначеного дисциплінарного проступку та без доведення його вини, що є підставою для їх скасування.
5. Суди попередніх інстанції зазначали, що у період з 21.02.2020 по 26.02.2020 позивач був непрацездатний, отримував курс лікування в умовах стаціонару, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АКА № 043628 Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська районна клінічна лікарня»; в подальшому, лікарняний було продовжено згідно довідки № 46/2 від 28.02.2020 по 07.03.2020; отже, наведене не може свідчити про намагання позивача перешкодити проведенню службового розслідування.
6. Суди попередніх інстанції вказували, що строки проведення службового розслідування, початок перебігу строку застосування дисциплінарного стягнення, надавали відповідачу можливість, як забезпечити право на захист позивача під час дисциплінарного провадження, так надати можливість позивачу подати докази щодо своєї особи, зокрема, щодо стану свого здоров`я; обов`язок керівника врахувати відомості про особу, яка притягається до дисциплінарної відповідальності, впливає на можливість обрання іншого заходу дисциплінарною стягнення. Однак, на переконання судів попередніх інстанцій, відповідачем всупереч положенням Дисциплінарного статуту, під час проведення службового розслідування не забезпечено гарантоване право на захист та не враховано стан здоров`я позивача при визначенні йому виду стягнення.
7. Суд апеляційної інстанції вважав, що суд першої інстанції вірно вказав, що ні у висновку службового розслідування, ні у спірних наказах відповідачем не доведено, яка шкода була заподіяна позивачем внаслідок допущеного ним порушення та чим це підтверджується, не вказано, що саме характеризує проступок позивача з найтяжчої сторони, враховуючи те, що звільнення як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
8. Стосовно відеозапису, який міститься в матеріалах справи, суди попередніх інстанцій зазначали, що відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що позивач керував транспортним засобом та перебував в стан алкогольного сп`яніння, оскільки на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських УПП у Закарпатської області не зафіксовано факт керування позивачем 20.02.2020 транспортним засобом марки «КІА», д.н.з НОМЕР_1 ; з даного відеозапису з нагрудної камери поліцейського факт порушення ПДР не зафіксований; долучений до справи відеозапис з мобільного нагрудного відеореєстратора інспектора поліції не містить повного запису події, не містять жодної істотної інформації щодо порушення позивачем ПДР; з наданого відео, не вбачається номерний знак зупиненого авто; крім того, не можливо ідентифікувати водія, оскільки його обличчя фактично не знято. Наведені обставини, як вважали суди попередніх інстанцій, ставлять під сумнів належність, допустимість, достовірність та достатність відеозапису з нагрудних камер працівників УПП у Закарпатській області.
9. Окрім того, суди попередніх інстанцій зауважували, що матеріали службового розслідування не містять жодних доказів звернення до поліції потерпілих та відсутні будь-які документи, які б свідчили про факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, жодних пояснень у очевидців події відповідач під час службового розслідування не відбирав.
10. Суд апеляційної інстанції зазначав, що суд першої інстанції правильно вказав, що лише судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення можливо встановити вину особи у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки таке рішення приймається із повним з`ясуванням усіх обставин адміністративного правопорушення та дотриманням прав та законних інтересів особи, що притягується до адміністративної відповідальності; постановою Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2020 у справі № 308/2079/20, яка набрала законної сили 18.05.2020, провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.
11. Отже, як вважали суди попередніх інстанцій, обставини, що слугували підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення та його звільнення - не знайшли свого обґрунтованого підтвердження та не вказують у достовірний спосіб на протиправну поведінку позивача, яка може мати своїм наслідком звільнення зі служби в поліції у порядку дисциплінарного стягнення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
12. Не погодившись із прийнятими судовими рішеннями у цій справі, Головне управління Національної поліції у Закарпатській області звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 і прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
13. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанції у даній справі скаржник зазначає пункт 1 частини 4 статті 328, а саме застосування судами попередніх інстанцій норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, зокрема від 05 березня 2020 року у справі №823/1468/17, від 18 березня 2020 року у справі №823/1455/17, від 17 липня 2020 року у справі №805/3706/17-а, від 20 листопада 2019 року у справі №826/12649/16,    від 07 жовтня 2020 року у справі №520/10268/19.
14. Відповідач зазначає, що задовольняючи адміністративний позов і посилаючись на постанову Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2020 у справі № 308/2079/20 відповідно до якої провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито, суди попередніх інстанцій не врахували те, що хоча вказані накази і винесені на підставі відомостей службового розслідування встановлені під час складення на позивача адміністративних матеріалів відповідно до КУпАП, однак ґрунтуються на самостійних правових підставах, встановлених під час проведення службового розслідування.
15. Скаржник зазначає, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, однак не дисциплінарного проступку, та як вбачається з матеріалів службового розслідування, факт керування позивачем транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння підтверджується поясненнями поліцейських, потерпілого ОСОБА_2 та висновком № 32 від 20.02.2020.
16. Відповідач звертає увагу, що суди першої та апеляційної інстанції, як доказ протиправності оскаржуваних наказів, також прийняли до уваги протокол від 20.02.2020 №156, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я СРСР № 694 від 08.09.1988, де зазначено підстава звернення: «Конфліктна ситуація», заключення - «Тверезий» дата та час освідчення 20.02.2020 о 11:30 год.; при цьому порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, врегульовано виключно Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
17. Скаржник зауважує, що у своїх рішеннях, суди попередніх інстанцій не навели мотивів надання переваги, як доказу протоколу освідчення № 156 від 20.02.2020 о 11:30 год. при тому, що згідно висновку № 32 від 20.02.2020 о 05:00 год. ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння.
18. Окрім того, відповідач зазначає, що матеріалами службового розслідування (відеозапису доданого до матеріалів службового розслідування та поясненнями поліцейських), встановлено, що всупереч пункту 2.5 Правил дорожнього руху, позивач відмовився від виконання законних вимог поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння; намагаючись уникнути відповідальності, при встановленні його особи, назвався працівникам патрульної поліції іншим прізвищем та ім`ям (зафіксовано на відео з «Боді камер» відеофайл файл 20200220084652000557та надав неправдиві дані про те, що  не причетний до ДТП, а автомобіль «КІА» не його (зафіксовано на відео з «Боді камер» відеофайл файл 20200220084624000556), а на місці події опинився випадково (компакт-диск відеофіксацїі приєднано до матеріалів службового розслідування). Однак, як вказує відповідач, судами попередніх інстанцій не дано оцінку таким діям позивача які безпосередньо вказують на його неправомірні дії для уникнення відповідальності; така поведінка позивача безсумнівно, принижує високе звання поліцейського, і викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського, а з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.
19. Скаржник зазначає також, що суди попередніх інстанцій оминули та не дали оцінку як доказу у справі постанові серії ДПО 18 № 604406 від 20.02.2020, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та постанові Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2020 у справі № 308/2081/20, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, які вказують на факт порушення позивачем транспортної дисципліни вказаної у дисциплінарному наказі; зоккрема у постанові Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2020 у справі № 308/2081/20 встановлено, що 20.02.2020 року близько 3 год. 00 хв., в м. Ужгород, вул. Собранецька,5   ОСОБА_3 , керуючи ТЗ КІА CEED, д.н.з НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль ВАЗ 21213, д.н.з НОМЕР_2 , внаслідок чого останній транспортний засіб зіткнувся з припаркованим транспортним засобом NISSAN PRIMERA д.н.з. НОМЕР_3 , який належить гр. ОСОБА_2 ; при ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 13.1,2.3          (б)ПДР, за що передбачена відповідальність за статтею ст.124 КУпАП; Ужгородський міськрайонний суд вказав, що обставини вказаної ДТП, не знаходить підстав для визнання дій ОСОБА_4 малозначними та притягнув його до відповідальності за ст. 124 КУпАП.
20. Відповідач вважає, що вказана поведінка ОСОБА_1 суперечить вимогам статті 7 Дисциплінарного статуту, де визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян, дотримуватися норм професійної та службової етики, а також виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим та дотримуватися етикету, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні публічного порядку.
21. Поряд з цим, відповідач зауважує, що в оскаржуваних судових рішеннях не вірно вказано, що відповідач провів службове розслідування без дотриманням визначеної ст. 18 Дисциплінарного статуту процедури забезпечення поліцейському права на захист, оскільки з 21.02.2020 по 26.02.2020 року позивач був непрацездатний, отримував курс лікування в умовах стаціонару, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АКА 043628 «Комунального некомерційного підприємства "Ужгородська районна клінічна лікарня»; в подальшому, лікарняний було продовжено згідно довідки № 46/2 від 28.02.2020 по 07.03.2020. Відповідач звертає увагу, що з листом непрацездатності серії АКА 043628 Комунального некомерційного підприємства "Ужгородська районна клінічна лікарня" та довідки № 46/2 зафіксовано, що позивач проходив курс амбулаторного лікування, та в умовах лікування в стаціонарі, позивач не перебував; разом з цим у ході службового розслідування ОСОБА_5 з метою забезпечення права на захист та надання пояснення неодноразово запрошувався на засідання дисциплінарної комісії, однак на такі не з`являвся.
22. До Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач просить в задоволенні касаційної скарги відповідача відмовити та оскаржувані судові рішення залишити без змін. 
ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
23. Касаційна скарга Головного управління Національної поліції у Закарпатській області до Верховного Суду надійшла 23 листопада 2020 року.
24. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2020 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Жук А.В., судді: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
25. Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року    та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі №260/749/20.
26. Ухвалою Верховного Суду від 30.08.2023 дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
27. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі наказу ГУНП в Закарпатській області від 20.02.2020 № 506, у відповідності до вимог ст.ст. 14,15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та наказу МВС України від 07.11.2018 №893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України», створено дисциплінарну комісію для проведення службового розслідування по факту дорожньо-транспортної пригоди за участю старшого слідчого слідчого відділу розслідувань злочинів загально-кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який допустив грубі порушення службової дисципліни, Правил етичної поведінки поліцейських, вимоги наказів з питань інформування керівництва ГУНП в Закарпатській області про надзвичайну подію за участі поліцейського.
28.1. Згідно матеріалів службового розслідування встановлено, що 20.02.2020 о 03.20 екіпажем «Олімп-301» у складі: поліцейського взводу №1 роти №2 УПП в Закарпатській області сержанта поліції ОСОБА_6 та поліцейського взводу №1 роти №2 УПП в Закарпатській області рядового поліції ОСОБА_7 , під час патрулювання на автомобілі «Skoda Осtаvіа», д.н.з НОМЕР_4 , було виявлено дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), яка мала місце на вул. Собранецькій в м. Ужгороді (неподалік буд. 8) та відбулася за участі старшого слідчого відділу розслідування злочинів загально - кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . 
28.2. На місце події ОСОБА_6 була викликана підмога, оскільки водій перебував у стані алкогольного сп`яніння, поводився неадекватно, висловлювався нецензурними словами, погрожував учасникам документування, відмовлявся повідомити обставини ДТП, а також намагався втекти.
28.3. Згодом на місце ДТП прибув наряд «Олімп-103» у складі інспектора взводу №1 роти № 4 УПП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 , та поліцейського взводу №1 роти №4 УПП в Закарпатській області сержанта поліції ОСОБА_9 .
28.4. Відомості за даним фактом внесено до ЄО Ужгородського ВП ГУНП № 3675 від 20.02.2020.
28.5. Виїздом працівників ВІОС УКЗ ГУНП на місце події було встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи поза службою, у цивільному одязі, керуючи автомобілем марки «КІА», д.н.з НОМЕР_1 , на вул. Собранецькій в м. Ужгороді не впорався з керуванням автомобіля та допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-2121», д.н.з НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі проїжджої частини дороги та належить гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 . В подальшому, автомобіль марки «ВАЗ-2121» за інерцією відкинуло у припаркований неподалік автомобіль марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 . 
28.6. Внаслідок ДТП, автомобілі марки «КІА», д.н.з НОМЕР_1 , "ВАЗ-2121", д.н.з НОМЕР_2 , та «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 , зазнали механічних пошкоджень, потерпілих немає.
28.7. Під час документування зазначеної події ОСОБА_1 відносно поліцейських УПП в Закарпатській області поводився неадекватно, зверхньо та неетично, зокрема, намагаючись ухилитися від відповідальності не визнавав своєї причетності до даної ДТП, відмовлявся назвати свої анкетні дані та підтвердити факт того, що є діючим працівником поліції, не зважаючи на знайдене при ньому патрульними поліцейськими службове посвідчення. При цьому, ОСОБА_1 висловлював на адресу вказаних поліцейських образи різного змісту. На вимогу поліцейських УПП пройти процедуру освідчення на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», ОСОБА_1 на місці події відмовився та виявив бажання пройти медичний огляд на предмет можливого перебування у стані алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак, в подальшому перебуваючи у КНП "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей" Закарпатської обласної ради, ОСОБА_1 в присутності двох свідків повторно відмовився від даної процедури.
28.8. У зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 у медичному закладі із явними ознаками алкогольного сп`яніння, лікарем вказаного медичного закладу відносно останнього було складено висновок, яким зафіксовано перебування його у стані алкогольного сп`яніння (висновок № 32 від 20.02.2020).
28.9. Працівниками УПП в Закарпатській області стосовно ОСОБА_1 було складено протоколи серії ОБ № 187281 та БР № 246524 про адміністративні правопорушення, за які передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, а також постанову про адміністративне правопорушення серії ДП018 № 604406 за ч. 1 ст. 126 КУпАП (відсутність страхового полісу цивільної відповідальності).
28.10. Згідно протоколу серії ОБ № 187281, який складено сержантом поліції ОСОБА_6 20.02.2020 о 05.10 за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, 5, ОСОБА_1 20.02.2020 о 03.00 керував автомобілем марки «КІА», д.н.з НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога (Висновок лікаря № 32). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
28.11. 20.02.2020, близько 11.30 год., маючи намір ухилитися від відповідальності ОСОБА_1 самостійно звернувся до КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради, де пройшов медичний огляд на стан вживання алкогольних напоїв (протокол від 20.02.2020 року № 156, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я СРСР № 694 від 08.09.1988), де зазначено підстава звернення: «Конфліктна ситуація», заключення - «Тверезий».
28.12. У ході проведення службового розслідування опитаний ОСОБА_6 повідомив, що 20.02.2020 о 20.00 згідно графіку він, спільно із ОСОБА_11 , заступив на чергування, здійснюючи патрулювання в м. Ужгороді. Близько 03.20 год. ними неподалік буд.8 на вул. Собранецькій було виявлено ДТП за участі автомобілів марок «КІА», д.н.з НОМЕР_1 , «ВАЗ-2121», д.н.з НОМЕР_2 , та «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 . Зупинившись на місці події ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , з метою з`ясування обставин ДТП, підійшли до автомобіля марки «КІА», д.н.з НОМЕР_1 , з якого вийшов невідомий їм водій, якого ОСОБА_6 попросив надати водійське посвідчення та реєстраційні документи на вказаний транспортний засіб. У відповідь даний водій, яким у подальшому виявився ОСОБА_1 , відмовився виконати законну вимогу патрульних поліцейських, при цьому також відмовився назвати свої анкетні дані. Намагаючись уникнути відповідальності, при встановленні особи ОСОБА_1 назвався працівникам поліції іншим прізвищем та ім`ям (зафіксовано на відео з «Бодікамер») надав неправдиві дані про те, що не причетний до ДТП, а на місці події опинився випадково під час прогулянки цією вулицею. Не зважаючи на той факт, що на час приїзду поліцейських він перебував всередині свого автомобіля, з якого вийшов та у їх присутності намагався викинути ключ від нього.
28.13. В подальшому, під час проведення патрульними поліцейськими поверхневого огляду ОСОБА_1 , у правій кишені його куртки було виявлено чохол із вмістимими у ньому документами, а саме: свідоцтвом про реєстрацію автомобіля марки «КІА», д.н.з НОМЕР_1 , посвідченням водія та службовим посвідченням працівника поліції, виданими на прізвище ОСОБА_1 , який намагаючись приховати свою службу в поліції повідомив, що не є діючим поліцейським. При цьому ОСОБА_1 , який за зовнішніми ознаками перебував у стані алкогольного сп`яніння (порушення координації рухів та виразний різкий запах алкоголю з ротової порожнини), зухвало поводячись висловлював на адресу патрульних поліцейських образи та нецензурно висловлювався. На пропозицію пройти процедуру освідчення на стан вживання алкогольних напоїв за допомогою газоаналізатора, алкотестера «Drager Alcotest 6820» на місці події, ОСОБА_1 відмовився, однак погодився її пройти у КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради, куди ОСОБА_6 його доставив за допомогою іншого наряду патрульної поліції. ОСОБА_12 , залишившись на місці події, здійснював оформлення ДТП. Перебуваючи у вказаному медичному закладі, ОСОБА_1 , як вказує ОСОБА_6 , продовжував негідно поводитися відносно патрульних поліцейських та відносно лікаря-нарколога, у грубій формі відмовившись пройти процедуру освідування для встановлення факту вживання алкогольних напоїв. Висловлювався нецензурно, погрожував звільненням, а також використанням своїх повноважень відносно колег, тощо. Оскільки ОСОБА_1 за зовнішніми ознаками перебував у стані алкогольного сп`яніння, лікар-нарколог засвідчив даний факт у висновку, який ОСОБА_1 відмовився підписувати у присутності двох свідків. У подальшому, ОСОБА_1 було доставлено на місце події, де відносно нього складені адміністративні матеріали щодо вчинення ним адміністративних правопорушень, підписати які останній відмовився.
28.14. Опитаний ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надали аналогічні пояснення, як і ОСОБА_6 , а ОСОБА_12 у частині подій, які відбувалися на місці ДТП.
28.15. Опитаний інспектор взводу № 2 роти № 2 УПП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_15 повідомив, що він ніс службу 20.02.2020 по патрулюванню в м. Ужгороді спільно із поліцейським взводу № 2 роти № 2 УПП в Закарпатській області сержантом поліції ОСОБА_16 . Приблизно між 03.00 год. та 04.00 год., проїжджаючи вулицею Собранецькою вони зупинилися на місці ДТП, щоб надати допомогу колегам. На місці події перебував водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах із ротової порожнини, почервоніння шкіри обличчя, порушення мови, тремтіння пальців, порушення координації рухів. Вказаний водій, який, як було з`ясовано, є поліцейським, намагався всіляко перешкоджати оформленню ДТП, нецензурно висловлювався, ображав цивільних осіб, поводився зверхньо, намагався втекти. У подальшому даного водія ОСОБА_15 доставляв для медичного огляду до КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей», оскільки на місці події від огляду за допомогою алкотестера він відмовився. Дорогою до місця огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 висловлювався нецензурно на адресу ОСОБА_15 , а саме погрожував його звільнити з поліції та намагався в черговий раз повідомити, що він не керував автомобілем. Доставивши ОСОБА_1 до наркодиспансера, ОСОБА_15 його залишив колегам, які в подальшому були присутніми при медичному огляді.
28.16. Опитаний гр. ОСОБА_17 повідомив, що 20.02.2020, близько 03.40, до нього додому прийшли працівники поліції, які повідомили про факт скоєння ДТП біля його будинку. Вийшовши на вулицю, ОСОБА_17 побачив свій автомобіль марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 , який був пошкоджений внаслідок вказаного ДТП. Під час з`ясування обставин події, яка, як стало відомо ОСОБА_18 від поліцейських УПП, відбулася з вини ОСОБА_1 , останній, перебуваючи за зовнішніми ознаками у стані алкогольного сп`яніння, агресивно поводячись висловлював образи нецензурною лайкою як на його адресу, так і на адресу присутніх поліцейських, не реагуючи на зроблені йому з цього приводу зауваження. Окрім цього, як зазначає ОСОБА_17 , продовжуючи свою протиправну поведінку, ОСОБА_1 під час документування патрульними поліцейськими даної події, намагався їм у цьому перешкоджати, а також втекти з місця скоєння ДТП.
28.17. У ході службового розслідування, ОСОБА_1 , з метою використання свого права на захист та надання пояснення запрошувався на засідання дисциплінарної комісії на 10.00 26.02.2020, 28.02.2020 та 02.03.2020, однак він не з`явився, натомість 25.02.2020, 28.02.2020 до УКЗ ГУНП надійшов лист адвоката О. Коваленка, який представляє інтереси ОСОБА_1 із проханням перекласти засідання комісії, оскільки його підзахисний не має можливості з`явитися для надання пояснення у зв`язку із перебуванням на лікарняному. При цьому, до листа адвокат не приєднав підтвердні документи щодо захворювання, яке не дає можливості ОСОБА_1 з`явитися для надання пояснення. 
28.18. 28.02.2020 ОСОБА_1 повторно не з`явився для надання пояснення, хоча був належним чином поінформований, а саме надіслано лист за місцем проживання в с. Кічерний, Воловецького району (вказана адреса зазначена в особовій справі ОСОБА_1 ) та за місцем проживання в АДРЕСА_3 (вказана адреса зазначена у клопотанні адвоката, який захищає інтереси ОСОБА_1 ).
28.19. 02.03.2020 ОСОБА_1 знову ж таки належним чином повідомлений не з`явився для надання пояснення в рамках службового розслідування.
29. Враховуючи викладене, дисциплінарною комісією даний факт було розцінено як намагання ОСОБА_1 перешкодити проведенню службового розслідування, що свідчить про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань в органах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893.
30. У ході службового розслідування також встановлено, що ОСОБА_1 про скоєння дорожньо-транспортної пригоди керівництво СУ ГУНП та службу « 102» не повідомив, порушивши вимоги Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 № 111.
31. На переконання комісії, допущені ОСОБА_1 порушення службової дисципліни стали можливими внаслідок грубого ігнорування ним вимогами пункту 1, підпунктів 1, 2, 3, 6, 7, 11, 13 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), недотримання вимог підпунктів 1, 2, 3 пункту 1 статті 18, пункту 1 статті 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі - Закон 580), абзаців 1-3, 6-8, 10 пункту 1, пунктів 2, 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 (далі Порядок), а також пунктів 2.1 «г», 2.3 «б» 2.9 «а», 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
32. Відповідно, за результатами службового розслідування наказом ГУНП в Закарпатській області № 606 від 03.03.2020, ОСОБА_1 у відповідності до підпункту 7 пункту 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, звільнено зі служби в поліції.
33. На виконання вищевказаного дисциплінарного наказу, було проголошено наказ № 53 о/с від 03.03.2020, згідно якого ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 6, ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
34. Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
35. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).
36.  Згідно з частиною 3 статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
37. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття даного касаційного провадження та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
38. Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут) Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 9 листопада 2016 року № 1179 (надалі - Правила етичної поведінки поліцейських) та іншими нормативно-правовими актами.
39. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
40. Відповідно до статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. На працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».
41. Згідно із частиною першою статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
42. Частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
43. Частиною 1 статті 18 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
44. Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
45. Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 05.03.2018 № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (Дисциплінарний статут).
46. Згідно із статтею 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна передбачає дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
47.Частинами другою, третьою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
48. Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема:
- бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;
- знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;
- утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;
- поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень.
49. Згідно з частинами першою, третьою статті 11, статті 12, частини першої статті 13 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
50. Згідно з частинами першою-четвертою статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
51. Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.
У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.
До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці.
Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
52. Частинами першою-третьою статті 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.
53. Відповідно до частин 6-12 статті 18 Дисциплінарного статуту у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.
Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.
Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
Поліцейський, який з поважних причин не може прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.
Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень.
Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.
Представником поліцейського може бути адвокат, повноваження якого підтверджені копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером та копією договору із представником. Представник користується правами поліцейського, щодо якого проводиться службове розслідування, крім прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо поліцейським і не може бути доручена представнику, а також користується правами з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами, з моменту надання дисциплінарній комісії підтвердних документів.
54. Згідно частини 3 статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
55. Частинами сьомою, восьмою статті 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
56. Частинами сьомою, восьмою статті 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
57. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
58. За Правилами етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати.
59. На підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
60. Пункт 10 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII  визначає, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.
61. З аналізу норм законодавства, яке регулює особливості проходження служби в поліції слідує, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту. Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.
62. Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 804/4096/17 зазначав, що притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10 частини першої статті 77 Закону № 580-VІІІ), є окремими підставами для звільнення зі служби в поліції та припинення служби в поліції, не пов`язаними із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності (пункт 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VІІІ).
63. Акцентуючи увагу на тому, що Закон № 580-VІІІ виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, Верховний Суд у справі № 804/4096/17 мав на меті звернути увагу, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.
64. Отже, такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.
65. Такої правової позиції дотримувався Верховний Суд і у подальшій правозастосовній практиці, зокрема у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 580/1415/19.
66. У цій справі Верховний Суд також враховує, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну), а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.
67. Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
68. Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є ознаки дисциплінарного проступку та установлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.
69. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили зокрема з того, що позивача притягнуто до відповідальності саме за порушення службової дисципліни, що проявилось у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а не за вчинення адміністративного правопорушення. З даного приводу суди зазначали, що лише судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення можливо встановити вину особи у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки таке рішення приймається із повним з`ясуванням усіх обставин адміністративного правопорушення та дотриманням прав та законних інтересів особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
70. Так, положення частин 4 та 6 статті 78 КАС України визначають, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
71. Судами попередніх інстанцій було встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2020 у справі № 308/2079/20, яка набрала законної сили 18.05.2020, провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.
72. З наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що обставини, які стали підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення та його звільнення - не знайшли свого обґрунтованого підтвердження та не вказують у достовірний спосіб на протиправну поведінку позивача, яка може мати своїм наслідком звільнення зі служби в поліції у порядку дисциплінарного стягнення.
73. Верховний Суд вказує на помилковість таких висновків, оскільки відсутність факту притягнення позивача адміністративної відповідальності не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, який входить до його компетенції.
74. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, однак не дисциплінарного проступку.
75. Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, який був викладений у постановах від 24 січня 2020 року у справі №807/231/17, від 05 березня 2020 року у справі №823/1468/17, від 18 березня 2020 року у справі № 823/1455/17, на неврахування яких посилається скаржник у касаційній скарзі.
76. Як встановлено судами попередніх інстанцій, що підтверджується матеріалами службового розслідування, 20 лютого 2020 року  о 03.20 екіпажем «Олімп-301» у складі: поліцейського взводу №1 роти №2 УПП в Закарпатській області сержанта поліції ОСОБА_6 та поліцейського взводу №1 роти №2 УПП в Закарпатській області рядового поліції ОСОБА_7., під час патрулювання на автомобілі «Skoda Осtаvіа», д.н.з НОМЕР_4 , було виявлено далі - ДТП, яка відбулася за участю старшого слідчого відділу розслідування злочинів загально - кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3., та на місце події ОСОБА_6 була викликана підмога, оскільки водій перебував у стані алкогольного сп`яніння, поводився неадекватно, висловлювався нецензурними словами, погрожував учасникам документування, відмовлявся повідомити обставини ДТП, а також намагався втекти.
77. Крім того, з висновку комісії слідує, що позивач при встановленні його особи, назвався працівникам патрульної поліції іншим прізвищем та ім`ям та надав неправдиві дані про те, що  не причетний до ДТП, автомобіль «КІА» не його, а на місці події опинився випадково.
78. З наведеного слід дійти висновку, що не лише факт можливого перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння слугував підставою для призначення службового розслідування, а й можлива неетична поведінка ОСОБА_1 під час оформлення ДТП тощо.
79. Вказаного судами попередніх інстанцій в повній мірі враховано не було. А тому доводи касаційної скарги знаходять своє підтвердження під час розгляду цієї справи в суді касаційної інстанції.
80. Поряд з цим, в матеріалах справи містяться відеозаписи із нагрудних камер поліцейських, які долучені до матеріалів службового розслідування, дослідивши які суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що позивач керував транспортним засобом та перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських УПП у Закарпатської області не зафіксовано факт керування позивачем 20.02.2020 транспортним засобом марки «КІА», д.н.з НОМЕР_1 ; з даного відеозапису з нагрудної камери поліцейського факт порушення ПДР не зафіксований; долучений до справи відеозапис з мобільного нагрудного відеореєстратора інспектора поліції не містить повного запису події, не містять жодної істотної інформації щодо порушення позивачем ПДР; з наданого відео, не вбачається номерний знак зупиненого авто; крім того, не можливо ідентифікувати водія, оскільки його обличчя фактично не знято.
81. Суди попередніх інстанцій вважали, що наведені обставини ставлять під сумнів належність, допустимість, достовірність та достатність відеозапису з нагрудних камер працівників УПП у Закарпатській області.
82. Верховний Суд вважає такі висновки передчасними.
83. Параграф 1 Глави 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначає основні положення про докази.
84. Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
85. Тобто докази - це урегульована процесуальним законодавством, існуюча у певній процесуальній формі інформація (фактичні дані), яка надає можливість адміністративному суду, що розглядає справу, достеменно або певним чином відтворити та встановити усі обставини публічно-правового спору, які мають значення для правильного вирішення адміністративної справи.
86. Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням їхньої якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного судового рішення.
87. Так, докази мають бути: належними (стаття 73 КАС України); допустимими (стаття 74 КАС України); достовірними (стаття 75 КАС України); достатніми (стаття 76 КАС України).
88. Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
89. Позивач у відзиві на касаційну скаргу вірно зауважує, що суд касаційної інстанції є судом права і не проводить оцінку та переоцінку будь-яких доказів, однак Верховний Суд задля перевірки оскаржуваних судових рішень на предмет законності і обґрунтованості вправі оцінювати чи було судами першої чи апеляційної інстанції дотримано вимоги процесуального закону щодо встановлення усіх обставин справи, необхідних для прийняття правосудного судового рішення.
90. Відтак, не вдаючись до переоцінки і перевірки того чи іншого доказу, не виходячи за межі, встановлені частиною 2 статті  341 КАС України, колегія суддів Верховного Суду повторно зауважує, що не лише факт можливого перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння слугував підставою для призначення службового розслідування. Із наявних відеоматеріалів службового розслідування слід було й оцінити також поведінку ОСОБА_1 під час подій, які були описані у висновку дисциплінарної комісії.
91. Однак, судами попередніх інстанцій в частині викладених висновків зосереджується увага на відсутності доказів перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про неповне з`ясування всіх обставин справи.
92. Поряд з цим, заслуговують на увагу доводи касаційної скарги й про те, що судами попередніх інстанцій не надана оцінка тому, що факт перебування позивача саме за кермом автомобіля марки «КІА» може підтверджуватись судовим рішенням про притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення згідно статті 124 КУпАП України, що в порушення норм процесуального права залишилось поза увагою судами попередніх інстанцій всупереч тому, що такі заявлялись стороною відповідача, зокрема, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
93. Окрім того, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, із посиланням на норми КУпАП зазначав, що, зокрема, пояснення поліцейських ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і відеозаписи з нагрудних камер поліцейських є доказами саме у справі про адміністративне правопорушення. 
94. Такі висновки колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки те, що наявні у справі відеоматеріали слугують доказами у справі про адміністративні правопорушення не виключають значення цих доказів і при дослідженні обставин, які можуть свідчити про вчинення особою саме дисциплінарного проступку. Більше того матеріалами справи підтверджується, що пояснення перелічених осіб відбирались під час проведення службового розслідування. А тому, такі докази підлягали оцінці при вирішенні даного публічно-правового спору. 
95. Однак їм належної правової оцінки судами попередніх інстанцій надано не було.
96. В касаційній скарзі скаржник також зазначає про помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо того, що відповідач провів службове розслідування без дотримання визначеної статтею 18 Дисциплінарного статуту процедури забезпечення поліцейському права на захист, з приводу яких колегія суддів зазначає наступне.
97. Як вже зазначалось у цій постанові, згідно частиною 1 статті 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
98. В контексті доводів касаційної скарги щодо наведеного, відповідач зауважує, що у листку непрацездатності і довідках лікувального закладу зафіксовано, що позивач проходив курс амбулаторного лікування та в умовах лікування в стаціонарі, позивач не перебував.
99. Виходячи із обсягу встановлених судами попередніх інстанцій обставин у цій справі, може підтверджуватись той факт, що позивач був обізнаний у проведенні щодо нього службового розслідування, останній користувався правовою допомогою, а дисциплінарна комісія неодноразово викликала його для надання пояснень.
100. А відтак, висновки судів попередніх інстанцій щодо недотримання відповідачем вимог статті 18 Дисциплінарного статуту є передчасними і такими, що зроблені без належної оцінки всіх обставин цієї справи.
101. Отже, в контексті спірних правовідносин в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Дискредитація звання рядового і начальницького складу національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.
103. Проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки. Поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
104. Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку. При цьому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
105. Підсумовуючи наведене, Верховний Суд звертає увагу, що виходячи із суті спірних правовідносин, в межах розгляду цієї справи не повинно досліджуватись питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення. Необхідно надавати правову оцінку обставинам наявності або відсутності під час вчинення виявлених порушень складу дисциплінарного проступку у діях поліцейського.
106. Аналогічні висновки були висловлені Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі №420/4977/20.
107. Розглядаючи цю справу, суди попередніх інстанцій вдались до дослідження питання наявності/відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення та не врахували, що не у всіх випадках вказане впливає на наявність чи відсутність у діях особи складу дисциплінарного проступку.
108. З огляду на наведене, Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, неповно з`ясував всі обставини справи, неправильно встановив характер спірних правовідносин та передчасно дійшов висновків про задоволення даного адміністративного позову. Тому оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, встановленим статтею 242 КАС України та підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
109. В силу вимог частини 2 статті 341 КАС України Верховним Судом не надається оцінка доводам касаційної скарги щодо того, що суди першої та апеляційної інстанцій, як доказ протиправності оскаржуваних наказів неправомірно прийняли до уваги протокол від 20.02.2020 №156, не навели мотивів надання переваги вказаному доказу, при тому, що згідно висновку № 32 від 20.02.2020 о 05:00 год. ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Однак, вказаним обставинам повторно може бути надана оцінка судом під час нового розгляду.
110. Відповідно до частин 1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
111. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
112. Відповідно до частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;
4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
113. Враховуючи наведене, перевіривши за матеріалами адміністративної справи доводи і вимоги касаційної скарги, які стали підставою для відкриття даного касаційного провадження, Верховний Суд зазначає, що оскаржувані судові рішення ухваленні з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
114. З урахуванням вказаного, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувані судові рішення - скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
115. Відповідно до частини 5 статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
116. Під час нового розгляду цієї справи необхідно врахувати висновки, зроблені у цій постанові та на основі закріплених у КАС України принципів, забезпечити вивчення всіх обставин даної справи, необхідних для прийняття законного й обґрунтованого судового рішення та належне дослідження зібраних у справі доказів.
117. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись ст. 341, 345, 349, 351, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області задовольнити частково.
2. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі №260/749/20 скасувати.
3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції - Закарпатського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду