Номер провадження: 22-ц/813/1252/23 
Справа № 947/12240/20
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.
за участю секретаря судового засідання: Кузьміч Г.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

        В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити певні дії та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, в якому з урахуванням уточнень від 03.02.2021 року просив суд: стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 неправомірно списані грошові кошти у розмірі 33 435,45 грн.; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 12 233,86 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в нього в АТ КБ «Приватбанк» відкриті карткові рахунки №  НОМЕР_1 «Master Gold», №  НОМЕР_2 «Visa Gold», №  НОМЕР_3 «Visa Gold». З вказаних рахунків, починаючи з 01.01.2020 року по 01.02.2021 року відповідачем були списані кошти на загальну суму 33 435,45 грн. з посиланням на кредитну заборгованість. Позивач стверджує, що жодних кредитних рахунків він з АТ КБ «Приватбанк» не укладав, а також неодноразово звертався до відповідача про припинення нарахування йому відсотків та штрафних санкцій, оскільки він є військовослужбовцем, однак відповідач продовжував ігнорувати гарантії, які надані військовослужбовцям ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ЗУ «Про захист прав споживачів» здійснюючи незаконне списання коштів з рахунків позивача. Позивач вказує, що відповідачем було приховано численні звернення до відповідача про необхідність перерахування заборгованості і врахування документів, підтверджуючих підстави для не нарахування пені і відсотків.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 11.07.2023 року на 15-00 г., сторони не з`явились, про причини неявки не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відео-конференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки поважність причин неучасті сторін у судовому засіданні, що призначене на 11.07.2023 року о 15-00 г., судом апеляційної інстанції не встановлена, та заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, представник відповідача - у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових письмових поясненнях, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін та їхніх представників при таких обставинах не є порушенням прав сторін та їхніх представників щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18. 
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України  підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі заяви позивача про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» йому було відкрито кредитну лінію у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Починаючи з грудня 2019 року позивач звертався до відповідача із заявами про звільнення його від сплати процентів за користування кредитом, а також штрафних санкцій та пені, посилаючись на п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до якої надав довідку про перебування його на військовій службі з 11.03.2015 року від 15.11.2019 року № 2212, видану військовим комісаром Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси. При цьому відповідач неодноразово роз`яснював позивачу, що для звільнення позивача від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом останній повинен надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142; від 01.02.2019 року № 321/722. Довідка видана територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не є документом, що відповідає вимогам закону, на підставі якого банк може здійснити перерахунок кредитної заборгованості та звільнити позивача від сплати процентів та штрафних санкцій. Зважаючи на наведене, районний суд не визнав надану позивачем довідку за належний доказ, яка входить в перелік документів, на підставі яких позичальника може бути звільнено від нарахування штрафів, пені та відсотків згідно п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На думку суду, Київський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки м. Одеси не є військовим комісаріатом або його правонаступником, у зв`язку з чим не має підстав вважати, що відповідачем протиправно списувались грошові кошти з рахунків позивача. Одночасно суд зазначив, що позивачем також не доведено, що кошти у заявленому до стягнення розмірі 33 435,45 грн. були списані відповідачем саме в рахунок погашення нарахованих відсотків та пені за кредитним договором, оскільки до суду не надано належних доказів на підтвердження вказаних обставин.
Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не може, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що 01 липня 2019 року позивачу було видано кредитну картку №  НОМЕР_4 ОСОБА_2 із встановленим кредитним лімітом 31 000 грн. 
30.09.2019 року кредитний ліміт було збільшено до 50 000 гривень, а з 21.05.2020 року кредитний ліміт було зменшено до 47 921,54 грн, з 01.06.2020 року до 23.09.2020 року - до 47 317,16 грн, а з 01.10.2020 року кредитний ліміт вже дорівнював 0 (а.с.212 т.1).
28.10.2019 року було проведено перевипуск картки НОМЕР_5 на картку  НОМЕР_6 .
Таким чином позивач з 01.07.2019 року являється клієнтом АТ КБ «Приватбанк» за кредитною карткою НОМЕР_6 ОСОБА_2 .
26.12.2019 року ОСОБА_1  звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою, в якій, посилаючись на п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», просив до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеню та проценти за користування кредитною карткою йому не нараховувати, до якої долучив довідку про перебування його на військовій службі за контрактом у Київському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки м. Одеси з 11.03.2015 року, видану 15.11.2019 року за № 2212 військовим комісаром Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси (а.с.23,18 т.1).
У відповідь на вищенаведене звернення, АТ КБ «Приватбанк» 10.01.2020 року надіслав на адресу ОСОБА_1 листа, в якому повідомив, що для військовослужбовців АТ КБ «Приватбанк» надає кредитні канікули з 18.03.2014 року, для клієнтів, мобілізованих у Збройні Сили України – з дати початку мобілізації. «Кредитні канікули» діють за всіма видами кредитів фізичних осіб Банку до закінчення мобілізації клієнта або офіційної дати закінчення АТО для військовослужбовців контрактної основи. Українським військовослужбовцям АТ КБ «Приватбанк» не нараховує відсотки за кредитними договорами фізичних осіб і списує штрафні санкції автоматично згідно даних, отриманих від Міністерства оборони України і МВС. Для вирішення питання ОСОБА_1 йому необхідно надати в Банк завірений мокрою печаткою документ (зокрема довідку Ф-5), що підтверджує факт проходження військової служби у Збройних Силах України, містить військове звання, дату початку військової служби (а.с.25-26 т.1).
11.01.2020 року ОСОБА_1  повторно звернувся до АТ КБ «ПриватБбанк» із заявою про порушення останнім вимог п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині списання і нарахування до закінчення особливого періоду штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитною карткою, повторно додавши до неї довідку про перебування його на військовій службі за контрактом у Київському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки м. Одеси з 11.03.2015 року, видану 15.11.2019 року за № 2212 військовим комісаром Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси (а.с.24, 18 т.1).
У відповідь на вищенаведене звернення, АТ КБ «ПриватБанк» 24.01.2020 року надіслав на адресу ОСОБА_1 листа, в якому повідомив, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом позичальник повинен надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів – витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. З урахуванням того, що Верховною Радою України не прийнято проект закону про реформування військових комісаріатів, а також законодавством не встановлено рекомендацій видачі довідки територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, Банк наразі не має підстав для проведення перерахунку (а.с.26-27 т.1).
25.03.2020 року АТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_1 надіслано аналогічного листа, в якому Банк вказав, що наданий ОСОБА_1 документ, зокрема довідка, видана військовим комісаром Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси від 15.11.2019 року № 2212 не входить в перелік документів, який встановлений листом Міноборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142 та від 01.02.2019 року № 321/722, у зв`язку з чим Банк не може здійснити перерахунок заборгованості за карткою Універсальна Голд 55 днів НОМЕР_6 (а.с.28 т.1).
27.03.2020 року на звернення ОСОБА_1  на урядову гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк», останній повідомив, що для отримання кредитних пільг, передбачених ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 повинен надати документи, які встановлені в листі Міноборони від 01.02.2019 року № 321/722, а саме:
письмову заяву та документи, що підтверджують пільговий статус, ними можуть бути військовий квиток, довідку про призов військовозобов`язаного на військову службу, видану військовим комісаріатом або військовою частиною, витяг з наказу або довідку про зарахування до списків військової частини, які надаються військовою частиною (а.с.30-31 т.1). 
10.04.2020 року Національний Банк України на звернення  ОСОБА_1  надіслав останньому листа, в якому повідомив, що до переліку функцій Національного банку України не належить вирішення спорів, що виникають при реалізації договірних відносин банку з клієнтами. У той же час, НБ зазначив, що військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни. Посилаючись на п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», НБ України вказав, що військовослужбовці, які надали банку документи, що підтверджують призов під час мобілізації та проходження військової служби мають право на вказані пільги. Одночасно НБ звернув увагу, що ним направлено банкам України листа від 08.05.2014 року з рекомендаціями стосовно перегляду умов сплати (реструктуризації) зобов`язань за кредитними договорами, укладеними з позичальниками-військовозобов`язаними, яких призвали на військову службу до Збройних Сил України, зокрема щодо звільнення від штрафних санкцій, надання відстрочок у погашенні основного боргу та сплаті відсотків; листа від 28.07.2014 року про необхідність суворого і безумовного дотримання банками положень Закону про захист військовослужбовців та виконання рекомендацій державного регулятора; листа від 02.09.2014 року щодо використання в роботі листа Міністерства оборони України  від 21.08.2014 року № 322/2/7142 з роз`ясненнями щодо переліку документів, які підтверджують призов під час мобілізації та проходження військової служби, що мають надавати позичальники банкам з метою звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом; листа від 28.02.2019 року про використання в роботі листа Міністерства оборони України від 01.02.2019 року № 321/722, яким надані роз`яснення стосовно видів документів для отримання військовослужбовцями пільг, встановлених ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с.33-34 т.1).
Колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 1 зі значком 2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Перелік пільг, які надаються військовослужбовцям та членам їх сімей, визначає стаття 14 цього Закону.
Законом України від 20.05.2014 № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» статтю 14 Закону № 2011-XII було доповнено пунктом 15 такого змісту: «Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом, не нараховуються».
З 23.04.2021 року відбулись зміни та п.15 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції «військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Згідно із Законом України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період розпочався в Україні з моменту набрання чинності Указу в.о. Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 18.03.2014 № 1126-VII «Про затвердження Указу Президента України від 17.03.2014 № 30-3/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває по теперішній час.
Відповідно до Указу в.о. Президента України «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»» від 14.04.2014 року № 405/2014 на сході України на території Луганської і Донецької областей проводилась антитерористична операція (далі - АТО). Метою АТО було подолання терористичної загрози з боку терористичних організації «ДНР», «ЛНР», незаконних збройних формувань на сході України, які скоюють посягання на територіальну цілісність і недоторканість України.
Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 має посвідчення учасника бойових дій Серія НОМЕР_7 від 28.03.2019 року (а.с.15 т.1) та посвідчення офіцера НОМЕР_8 , видане Одеським обласним військовим комісаріатом 18.12.2018 року (а.с.16-17 т.1). 
Відповідно до записів, які містяться в посвідченні офіцера, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України. 
Наказом від 11.03.2015 року ОСОБА_1 призначений на посаду офіцера відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наказом від 15 липня 2016 року ОСОБА_1 присвоєно військове звання «старший лейтенант».
Наказом від 29.09.2017 року ОСОБА_1 призначений на посаду старшого офіцера відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Наказом від 26.12.2018 року ОСОБА_1 призначений на посаду старшого офіцера відділення призову Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси.
Наказом від 15 липня 2019 року ОСОБА_1 присвоєно військове звання «капітан».
Таким чином, на ОСОБА_1 розповсюджуються пільги, встановлені п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до листа Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142 документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Форма військового квитка визначена Указом Президента України від 25.05.94 № 263/94 «Положення про військовий квиток рядового, сержантського і старшинського складу» та «Положення про військовий квиток офіцера запасу». Також документами, які підтверджують призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, можуть бути довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Зазначені документи можуть видаватися родинам військовозобов`язаних та резервістів для пред`явлення їх за місцем вимоги. Початком військової служби військовозобов`язаних є день призову на військову службу у районному військовому комісаріаті, а для резервістів - день зарахування до списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка. Закінченням військової служби для резервістів та військовозобов`язаних є день виключення військовослужбовців із списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка. Закінчення особливого періоду в Україні здійснюється у відповідності до рішення Президента України про демобілізацію, що визначається Указом Президента України.
У Головному управлінні персоналу Генерального штабу Збройних Сил України за дорученням Міністра оборони України було опрацьовано запит начальника Управління Юридичного департаменту Національного банку України щодо переліку документів, які є підставою для отримання пільг, встановлених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також перелік нормативно-правових актів, які встановлюють зазначений перелік документів, зокрема документів, визначених Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій. 
За результатами розгляду такого запиту, Головне управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України листом від 01 лютого 2019 року № 372/722 повідомило, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Форма військового квитка визначена Указом Президента України від 30.12.2016 № 582/2016 «Про Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу та Положення про військовий квиток офіцера запасу». Також документами, які підтверджують призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, можуть бути довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів — витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які надаються військовою частиною. Зазначені документи можуть видаватися родинам військовозобов`язаних та резервістів для пред`явлення їх за місцем вимоги. Початком військової служби військовозобов`язаних (військовослужбовців, які були призвані під час мобілізації) є день призову на військову службу у районному військовому комісаріаті, а для резервістів — день зарахування до списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка. Закінченням військової служби для військовослужбовців, які були призвані під час мобілізації, резервістів та військовозобов`язаних є день виключення військовослужбовців із списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка.
Стосовно документів, визначених Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2014 № 413 (далі — Порядок), Головне управління зазначило наступне.
Відповідно до Порядку рішення про надання і позбавлення статусу учасника бойових дій приймає комісія з питань розгляду матеріалів про визначення учасником бойових дій.
Довідки за формами, зазначеними у додатках 1 та 4 до Порядку, видаються винятково для направлення разом з іншими документами, які підтверджують участь особи в антитерористичній операції або операції об`єднаних сил, на розгляд відповідної комісії для визначення особи учасником бойових дій.
Особам, яким встановлено статус ветерана війни (учасника бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасника війни), видається посвідчення відповідного зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.94 № 302. Посвідчення є документом, що підтверджує статус ветерана війни та інших осіб, на яких поширюється чинність ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації.
15.11.2019 року військовим комісаром Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси, полковником ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було видано довідку про перебування його на військовій службі за контрактом у Київському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки м. Одеси з 11.03.2015 року (а.с.18 т.1), яку позивач 26.12.2019 року надав відповідачу разом із заявою про звільнення його від сплати відсотків, пені та інших штрафних санкцій на підставі п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на час особливого періоду (а.с.23 т.1).
Посилаючись на те, що оскільки вказана довідка від 15.11.2019 року видана територіальним центром комплектування та соціальної підтримки м. Одеси, а не військовим комісаріатом або військовою частиною, як це передбачено листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142, банк залишив заяву ОСОБА_1 без задоволення.
Суд першої інстанції підтримав позицію Банку, вказавши, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не є військовим комісаріатом та не є правонаступником останнього, а відтак довідка видана територіальним центром комплектування та соціальної підтримки м. Одеси не є належним документом, який є підставою для отримання пільг, встановлених п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та діями банку, виходячи з такого.
З 1 листопада 2020 року в Україні більше не існує військових комісаріатів, у рамках реформування Міністерство оборони України перейменувало їх в територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП).
Пілотний проект щодо створення ТЦК та СП на базі військкоматів тривав з 1 серпня по 31 грудня 2017 року в Чернігівської області на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 липня 2017 року № 492-р «Про реалізацію пілотного проекту щодо утворення територіального центру комплектування та соціальної підтримки».
З початку 2019 року ТЦК та СП почали функціонувати вже в чотирьох областях – Дніпропетровській, Одеській, Рівненський та Чернігівській, а з 1 листопада 2020-го вже з`явилися в усіх.
В подальшому, 30.03.2021 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку», в якому в частині 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються на базі діючих військових комісаріатів шляхом їх перетворення протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є правонаступниками військових комісаріатів, на базі яких вони утворюються.
Цим законом також внесено зміни в Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зокрема частини 7 та 8 ст. 1 виклали в такій редакції: «7. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. 8. Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України».
На виконання вказаних норм Кабмін постановою від 23.02.2022 року затвердив Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. 
Згідно з ним, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.
Тобто, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки України є реформованою системою військових комісаріатів та є їх правонаступниками.
Таким чином, довідка видана Київським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки м. Одеси від 15.11.2019 року щодо проходження ОСОБА_1 з 11.03.2015 року військової служби за контрактом є належним документом, який є підставою для отримання пільг, встановлених п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Вказаного суд не врахував та прийшов до помилкового висновку, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не є правонаступниками військових комісаріатів та що довідка видана ТЦК не є належним документом.
Відповідно довідки військового комісара Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, полковника Оскілка від 28.05.2021 року, ОСОБА_1 з 11.03.2015 року призваний на військову службу по мобілізації та проходить дійсну військову службу за контрактом по теперішній час у ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді начальника відділення призову (а.с.183 т.1).
Разом з тим, відповідно виписки АТ КБ «Приватбанк», у період проходження ОСОБА_1 військової служби, з 01.01.2020 року по 01.02.2021 рік Банком нараховувалися проценти за кредитною карткою НОМЕР_6 на загальну суму 23 453,06 грн., здійснювалось автоматичне погашення простроченої заборгованості з карток позивача 47**33 та 51**70 на загальну суму 4 222,39 грн. та здійснювалось погашення обов`язкового платежу з карток позивача 47**33 та 51**70 на загальну суму 5 941,39 грн., а всього 33 616,84 грн. При цьому у відповідності до призначення платежів безпосередньо на нарахування процентів приходиться 23 453,06 грн. та на автоматичне списання простроченої заборгованості за обов`язковим платежем 10 163,78 грн. (а.с.211 т.1).
Уточнюючи позовні вимоги, позивач вказував, що банком з його рахунків станом на 01.02.2021 року було списано 33 435,45 грн., які складаються з відсотків, обов`язкового платежу та автоматичного списання простроченої заборгованості (а.с.130-132 т.1).
Як вже зазначалося апеляційним судом і вбачається з виписки АТ КБ «Приватбанк», списання процентних платежів на певну суму являє собою автоматичне збільшення залишку після здійснення операцій, що свідчить лише про нарахування процентів, а не про їх фактичне стягнення. 
Банк не заперечував, що ним дійсно у період з 01.01.2020 року по 01.02.2021 рік ОСОБА_1 були нараховані відсотки на загальну суму 23 453,06 грн., з яких боржником було сплачено 11 071,69 грн., та станом на 01.02.2021 року заборгованість за простроченими відсотками залишилась 12 381,37 грн.
В матеріалах справи міститься розрахунок, зроблений самостійно ОСОБА_1 щодо стягнутих коштів з його рахунків за період з 01.01.2020 року по 01.05.2020 року на загальну суму 14 599,92 грн., яка складається зі списаних відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 9 201,67 грн., погашення обов`язкового платежу на суму 3 620, 10 грн., та автоматичного погашення простроченої заборгованості з карток на суму 1 778,15 грн. (а.с.19 т.1).
Також позивач надав виписку по карткам за період з травня по серпень 2020 року про списання коштів на загальну суму 14 119,85 грн., яка складається з суми відсотків за використання кредитного ліміту у розмірі 4 951,37 грн., погашення обов`язкового платежу у розмірі 4 622,58 грн., та автоматичного погашення простроченої заборгованості на суму 4 545,90 (а.с.68-71 т.1).
Інші розрахунки в матеріалах справи відсутні.
Доказів, які б свідчили про наявність фактичної сплати ОСОБА_1 нарахованих Банком процентів та обов`язкового платежу (до якого входять тіло кредиту та проценти) на загальну суму 33 435,45 грн. (23 453,06 + 10 163,78 грн.), позивачем не надано.
Аналізуючи наведене, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що охоплюється періодом з 01.01.2020 року по 01.02.2021 року - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом, не нараховуються.
Тобто, позивач звільняється лише від сплати відсотків за користування кредитом, та від сплати штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань.
Щомісячний обов`язковий платіж у разі виникнення кредитної заборгованості є обов`язковим до сплати до 25 числа місяця, наступного за тим, в якому боржник скористався кредитним лімітом. Його розмір визначається як відсоток від суми поточної заборгованості за кредитним лімітом. Поточна заборгованість за кредитним лімітом складається з суми використаного кредитного ліміту на останній день місяця. 
З виписки Банку вбачається, що позивач користувався кредитною карткою, розраховувався нею в ресторанах, АЗС, поповнював мобільний телефон, однак картку у строки не поповнював, що було наслідком нарахування обов`язкового платежу.
Разом з тим, обов`язковий платіж не входить в перелік пільг, встановлених в п.15 ст.14 Закону, а відтак військовослужбовці від його сплати не звільняються.
Несвоєчасна сплата споживачем обов`язкового платежу і виникнення простроченої заборгованості обумовлювало її автоматичне списання Банком. 
Обов`язковий платіж складається з тіла кредиту та частково нарахованих процентів.
Оскільки позивачем не надано доказів, а матеріали справи, в тому числі виписка з банку не містить інформації, яка сума пропорційно із нарахованого обов`язкового платежу списувалась по кредиту, а яка по відсоткам, і позивачем не наведено виключності обставин, які перешкодили довести йому зазначені обставини під час розгляду справи в районному суді, апеляційний суд в розумінні ч.3 ст. 367 ЦПК України позбавлений на стадії апеляційного перегляду справи збирати та приймати відповідні докази на з`ясування даних обставин. 
Що стосується стягнення відсотків, то колегія суддів зазначає наступне.
Оскільки відповідач визнав, що позивач фактично сплатив 11 071,69 грн. відсотків, які як встановлено судом, не повинен був сплачувати, оскільки на нього поширюються пільги, встановлені п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то вказана сума підлягає поверненню позивачу.

При цьому, суд зауважує, що доказів про фактичну сплату позивачем процентів у більшому понад 11 071,69 грн. розмірі матеріали справи не містять. 
Одночасно колегія суддів звертає увагу, що операція зі списання Банком відсотків відповідно збільшувало на таку ж суму загальний залишок після здійснення операції, що свідчить саме про нарахування відсотків, а не їх фактичне погашення ОСОБА_1 .
З тих доказів, які надав позивач у вигляді самостійно розробленого розрахунку та випискою по картці за період з травня по серпень 2020 року, належним доказом є лише виписка по картці, однак вона містить інформацію про списання банком за період з травня по серпень 2020 року лише 4 951,37 грн. відсотків, тобто нарахування відсотків, а не їх фактичну сплату.
Інших доказів не надано.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 11 071,69 грн. безпідставно сплачених позивачем відсотків, в іншій частині слід відмовити.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню за безпідставне стягнення коштів, посилаючись на ст. 1073 ЦПК України, та положення п.32.1 підпункту 32.3.2 ст.32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Разом з тим, відповідно до норм, на які посилається позивач, вони регулюють наступне.
Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Вимоги про стягнення процентів в порядку ст. 1073 ЦК України позивачем не заявлялося, а стягнення неустойки (пені) дана норма не регулює. 
Відповідно до положення п.32.1 підпункту 32.3.2 ст.32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. У разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.
Однак, на правовідносини, які склалися між сторонами справи, не поширюється положення п. 32.1 підпункту 32.3.2 ст.32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки позивач має відповідні зобов`язання перед банком і здійснені Банком численні операції на протязі кількох місяців не є помилковими переказами в розумінні п.32.1 підпункту 32.3.2 ст.32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». 
При цьому, як встановлено судом на позивача поширюються пільги, встановлені п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», таким чином позивач на період проходження служби звільнений від сплати процентів, пені та штрафних санкцій. 
Безпідставне списання банком процентів і фактична їх оплата позивачем є наслідком їх повернення, а також сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України.
Оскільки позивач не заявляв вимоги про стягнення процентів відповідно до ст. 625 ЦК України, а положення п. 32.1 підпункту 32.3.2 ст.32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», на які ОСОБА_1 посилався у позові в якості підстави стягнення пені, регулюють зовсім інші правовідносини, а доказів існування між сторонами договору, умовами якого сторони врегулювали стягнення з Банку неустойки (пені) на користь споживача, матеріали справи не містять, у задоволенні вимоги позивача про стягнення з банку пені слід відмовити.
Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 11 071,69 грн. безпідставно стягнутих відсотків, в іншій частині вимог - відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -          
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 11 071,69 грн. неправомірно списаних процентів.
В іншій частині вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 13.07.2023 року. 

Головуючий                        О.М. Таварткіладзе

Судді:                        С.О. Погорєлова

                                               О.В. Князюк