ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2023 року                                                                                      Справа № 924/15/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу  Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Старокостянтинівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.06.2023 р. у справі №924/15/23, ухвалене суддею Димбовським В.В., повний текст рішення складено 15.06.2023 р.   
за позовом Керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Грицівської селищної ради Шепетівського району, смт.Гриців, Шепетівський район, Хмельницька область
до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Старокостянтинівське лісове господарство", м. Старокостянтинів
про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 139 855,79 грн.     

          Керівник Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Грицівської селищної ради звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Державного підприємства "Старокостянтинівське лісове господарство" (замінено ухвалою суду від 29.03.2023р. відповідача на Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Старокостянтинівське лісове господарство") про стягнення збитків, заподіяних порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 139 855,79 грн. 
Прокурор в позові зазначив, що 25.09.2019 до Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області надійшла заява про те, що 24.09.2019 працівниками державної лісової охорони державного підприємства "Старокостянтинівське лісове господарство" (далі - ДП "Старокостянтинівський лісгосп") виявлено факт незаконної порубки дерев, а саме 8 дубів та 1 граба в урочищі "Остра Брама", яке знаходиться на території Грицівської селищної ради (ОТГ) (квартал 43, виділ 4 Грицівського лісництва). 
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 05.06.2023 р. у справі №924/15/23 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Старокостянтинівське лісове господарство" звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.06.2023 року у справі №924/15/23 про задоволення позову керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах Грицівської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Старокостянтинівське лісове господарство» 139 855,79 грн. збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах Грицівської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Старокостянтинівське лісове господарство» 139 855,79 грн. збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, відмовити повністю. Стягнути з Шепетівської окружної прокуратури (код ЄДРПОУ 02911102) судовий збір у розмірі 3 721,50 грн.. 
Листом №924/15/23/4543/23 від 11 липня 2023 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Хмельницької області.
21.07.2023 до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.07.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Старокостянтинівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.06.2023 р. у справі №924/15/23 в порядку письмового провадження. Запропоновано Керівнику Шепетівської окружної прокуратури та Грицівській селищній раді Шепетівського району у строк до 28.08.2023 р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів відповідачу.
17.08.2023 р. на адресу апеляційного господарського суду від Шепетівської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення Господарського суду Хмельницької області  від 05.06.2023 р. у справі №924/15/23 залишити без змін. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Старокостянтинівське лісове господарство" залишити без задоволення. 
Грицівська селищна рада Шепетівського району не скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги  Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Старокостянтинівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Хмельницької області  від 05.06.2023 р. у справі №924/15/23.
Відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи ( абзац 2 частина 10 статті 270 ГПК України).
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Старокостянтинівське лісове господарство"  на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.06.2023 р. у справі №924/15/23 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Північно – західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції задовольнив позов Керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Грицівської селищної ради Шепетівського району у повному обсязі. Зокрема, Господарський суд Хмельницької області дійшов висновку, що відповідач, як постійний лісокористувач, не забезпечив належну охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустивши незаконну порубку дерев, чим заподіяно матеріальну шкоду лісу (навколишньому природному середовищу) у розмірі 139 855,79 грн.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення  інших учасників справи.  
В апеляційній скарзі Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Старокостянтинівське лісове господарство" акцентує увагу на те, що відповідачем у відзиві на позовну заяву у справі №924/15/23 порушувалось питання щодо допустимості доказів з числа матеріалів кримінального провадження №12019240270000910, обґрунтування чого судом у рішенні було проігнороване.
Також, апелянт акцентує увагу на те, що в матеріалах справи міститься копія листа процесуального прокурора у кримінальному провадженні заступнику керівника Шепетівської окружної прокуратури в порядку статті 222 КПК України.
До вказаного супровідного листа, зокрема, долучені витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №12019240270000910, висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні №12019240270000910, копія заяви про злочин, а також копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження №12019240270000910. 
Всі вищезазначені документи з матеріалів кримінального провадження №12019240270000910, окрім висновку експерта, не є доказами вчинення відповідачем правопорушення у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також доказами його вини у вчиненні такого правопорушення, отже - не є належними при розгляді справи №924/15/23 і не можуть братися судом до уваги при обґрунтуванні позовних вимог прокуратури.
Також на думку апелянта, некоректним є твердження суду щодо причинно-наслідкового зв`язку між відповідальністю постійного лісокористувача, який не виконав належно обов`язок відносно охорони лісу, і фактом незаконної рубки, який заподіяв шкоду інтересам держави.
Такий вид відповідальності може застосовуватись виключно у випадках доведення судом належними і допустимими доказами протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у невиконанні працівниками лісових господарств своїх обов`язків щодо охорони лісу. При цьому, абсолютно недостатнім для висновку про протиправну винну поведінку відповідача, є твердження суду лише про факт незаконної рубки на території постійного лісокористувача.
Відтак, на думку апелянта, рішення Господарського суду Хмельницької області у справі №924/15/23 щодо задоволення позовних вимог Прокуратури в інтересах Грицівської селищної ради є необґрунтованим та таким, що винесене у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заперечуючи доводи апеляційної скарги  Шепетівська окружна прокуратура у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що доводи, викладені у апеляційні скарзі,  не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, суперечать правовим висновкам Верховного Суду. 
Наголошує, що про здійснення незаконної вирубки лісових насаджень прокурору стало відомо з матеріалів кримінального провадження N° 12019240270000910 від 25.09.2019, відомості про яке внесено до ЄРДР на підставі заяви головного лісничого ДП «Старокостянтинівське лісове господарство» Бородія І.М.
Відповідно до заяви 24.09.2019 працівниками державної лісової охорони державного підприємства «Старокостянтинівське лісове господарство» (далі - ДП «Старокостянтинівський лісгосп») виявлено факт незаконної порубки дерев, а саме 8 дубів та 1 граба в урочищі «Остра Брама», яке знаходиться на території Грицівської селищної ради (ОТГ) (квартал 43, виділ 4 Грицівського лісництва). 
Таким чином, первинні документи щодо факту незаконної вирубки лісових насаджень складено безпосередньо посадовими особами ДП «Старокостянтинівський лісгосп». Крім цього, факт здійснення незаконної вирубки лісових насаджень підтверджується протоколом огляду місця події. 
Таким чином, факт вирубки лісових насаджень невстановленими особами на території ДП «Старокостянтинівський лісгосп» підтверджується належними та допустимими доказами.
Хибними є твердження апелянта щодо відсутності у прокурора повноважень щодо розголошення в порядку ст.222 КПК України відомостей, які містяться в матеріалах кримінального провадження, оскільки згідно наданого до суду витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №12019240270000910 від 25.09.2019 прокурором у вказаному провадженні значиться Заремба О.І., який відповідно до вимог чинного законодавства є самостійним у своїй процесуальній діяльності та уповноважений розголошувати в порядку ст. 222 КПК України відомості в тому обсязі, в якому він визнав можливим з метою представництва інтересів держави в суді, шляхом звернення з вказаним позовом до Господарського суду Хмельницької області.
Також необґрунтованими є посилання апелянта на постанову Верховного Суду у справі №914/1979/18 від 06.07.2022, оскільки судом встановлено, що докази з кримінального провадження №12019110100001106 від 27.06.2019 надало ТОВ «Ековей Вейст Менеджмент», яке є стороною вказаного провадження та здобуло їх під час ознайомлення з його матеріалами, за відсутністю дозволу прокурора та слідчого в порядку ст. 222 КПК України (п. 127-130).
Натомість, у п.133 вказаній справі суд зауважив про допустимість інших відомостей, що свідчили б про однозначне надання прокурором та слідчим в порядку ст. 222 КПК України такої згоди та обсяг відомостей, що можуть бути розголошені. 
Водночас, у матеріалах даної справи, що розглядається наявний лист прокурора Шепетівської місцевої прокуратури Заремби О.І. № 93-948-19 від 30.11.2019 про направлення заступнику керівника прокуратури перелік копій матеріалів кримінального провадження, які він вважав за необхідне розголосити в порядку ст. 222 КПК України, з метою їх використання в межах представницької діяльності. 
Таким чином, лист прокурора Заремби О.І. 93-948-19 від 30.11.2019 відповідно до постанови Верховного Суду у справі №934/1979/18 від 06.07.2022, є беззаперечним підтвердженням згоди  останнього на розголошення відомостей, що містяться у кримінальному провадженні №12019240270000910 від 25.09.2019 та є належним доказом у господарській справі.
Разом з тим, як вбачається, виконання вказаних обов`язків по охороні та захисту лісу ДП «Старокостянтинівський лісгосп» не здійснило, що мало наслідком здійснення незаконної порубки та заподіяння державі збитків в сумі 139 855,79 грн.
Щодо належного суб`єкта здійснення заходів державного контролю в сфері охорони навколишнього природного середовища, прокурор вказує на те, що  факт незаконної порубки дерев, виявлено в урочищі «Остра Брама», яке знаходиться на території Грицівської селищної ради (ОТГ) (квартал 43, виділ 41 Грицівського лісництва). 
Таким чином, в даному випадку Грицівська селищна рада є тим  органом місцевого самоврядування,  до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища якого мають стягуватися збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів.
З огляду на викладене, доводи та вимоги апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Старокостянтинівське лісове господарство» є безпідставними, необґрунтованими та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.
Згідно заяви головного лісничого державного підприємства "Старокостянтинівське лісове господарство" від 25.09.2019р., 24.09.2019р. працівниками державної лісової охорони державного підприємства "Старокостянтинівське лісове господарство" (далі - ДП "Старокостянтинівський лісгосп") виявлено факт незаконної порубки дерев, а саме 8 дубів та 1 граба в урочищі "Остра Брама", яке знаходиться на території Грицівської селищної ради (ОТГ) (квартал 43, виділ 4 Грицівського лісництва). Загальна кубомаса незаконно добутої деревини становить 18,13 куб. метрів. Розмір завданої державі шкоди становить 139854,72 грн., він обрахований на підставі "Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", затверджених постановою КМУ № 541 від 24.07.2013 року. По факту незаконної порубки було складено акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства та розрахунок обсягу шкоди заподіяної незаконною рубкою дерева до ступеня припинення росту.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.09.2019р. (кримінальне провадження №12019240270000910) у період з 18.09.2019 по 24.09.2019 невстановлена особа перебуваючи в лісовому масиві Грицівського лісництва з кварталу №43, відділу 4, що знаходиться поблизу смт. Гриців, Шепетівського району, здійснила незаконну порубку лicy, а саме восьми дубів та одного грабу.
Працівниками ДП "Старокостянтинівський лісгосп" 24.09.2019р. складено акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства у кварталі №43 відділі №4 та зафіксовано самовільну порубку 1 дерева породи граб та 8 дерев породи дуб.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи №12141/20-48 від 24.06.2020р. розмір шкоди, заподіяної державі, внаслідок незаконної порубки дев`яти сиро ростучих дерев в кварталі №43, виділі 4 ДП "Камянівське лісництво", що поблизу смт.Гриців Шепетівського району, Хмельницької області, становить 139855,79 грн.
У висновку вказано, що з урахуванням наданих вихідних даних щодо кількості, стану, місця та дати виявлення незаконно зрізаних дерев, експертом проведено розрахунок розміру шкоди, завданої лісу (Розрахунок №1) відповідно до "Такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної" лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту" [5] (далі по тексту - Такса [5.]), затвердженої, Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" [4]. Розмір шкоди за 1 вирубане дерево взятий відповідно до вищевказаної. Такси [5], проіндексовано та округлене до двох десяткових знаків відповідно до "Порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами" (далі по тексту - Порядок). Індекс споживчих цін (індекс інфляції) І взято відповідно до статистичних даних [7] за 2008-2018 роки (за винятком 2012 року відповідно до п.2 вищевказаного Порядку.
У висновку здійснено розрахунок: діаметр пня у корі біля шийки кореня - 52 см. (дуб), кількість - 1, розмір шкоди 3319 грн.; діаметр пня у корі біля шийки кореня - 60 см., кількість - 3, розмір шкоди 12477 грн.; діаметр пня у корі біля шийки кореня - 64 см., кількість - 2, розмір шкоди 9158 грн.; діаметр пня у корі біля шийки кореня - 68 см., кількість - 1, розмір шкоди 4999 грн.; діаметр пня у корі біля шийки кореня - 70 см., кількість - 1, розмір шкоди 5209 грн., діаметр пня у корі біля шийки кореня - 16 см. (граб), кількість - 1, розмір шкоди 190 грн. Разом - 35352 * 3,95609265860531 = 139855,79 грн. 
Між ДП "Старокостянтинівський лісгосп" та старшим майстром лісу Дубиною Б.М. ДП "Старокостянтинівський лісгосп" 20.06.2018 укладено договір про матеріальну відповідальність, відповідно до якого останній бере на себе обов`язок контролю за охороною і захистом лісу в кварталах 40-54, 89, 90 урочища "Остра Брама", площею 1196 га; забезпечує охорону відведеної лісової ділянки від пожеж, незаконних рубок, крадіжок.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №253933845 від 22.04.2021р.  ДП "Старокостянтинівське лісове господарство" є правокористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 6825580800:04:024:0001.
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 10.01.2023 №80 вирішено затвердити передавальний акт Державного підприємства "Старокостянтинівське лісове господарство", яке координується Хмельницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства.
Також у матеріалах справи наявні: пояснювальні записки від 24.09.2020р., постанова слідчого СВ Шепетівського ВП ГУНП у Хмельницькій області від 26.09.2020 про закриття кримінального провадження, запит прокуратури № 35-1754 вих-21 від 17.02.2021, поданим в ДП "Старокостянтинівський лісгосп"; інформація ДП "Старокостянтинівський лісгосп" №198 від 01.03.2021 з додатками (копія проекту організації та розвитку лісового господарства ДП "Старокостянтинівський лісгосп" в кварталі №43 Грицівського лісництва та витягу з ДЗК про земельну ділянку з кадастровим номером 6825580800:04:024:0001); копія Статуту ДП "Старокостянтинівський лісгосп", затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 17.06.2017 №212; лист прокуратури № 35-1751  вих-21  від 17.02.2021, направлений голові Грицівської селищної ради; інформація Грицівської селищної ради № 02-19/328 від 26.02.2021; запит прокуратури № 54-1361 вих-21 від 22.04.2021, направлений голові Грицівської селищної ради; інформація Грицівської селищної ради № 02-19/704 від 23.04.2021; запит прокуратури №54-1360 вих-21 від 22.04.2021, поданий в ДП "Старокостянтинівський лісгосп"; інформація ДП "Старокостянтинівський лісгосп" №420 від 23.04.2021 з додатками (копія наказу директора ДП "Старокостянтинівський лісгосп про результати службового розслідування №118 від 25.09.2019, копія договору про матеріальну відповідальність від 20.06.2018, копією посадової інструкції старшого майстра лісу Грицівського лісництва ДП "Старокостянтинівський лісгосп" від 01.11.2016); запит прокуратури № 54-9345 вих-22 від 30.11.2022, направлений голові Грицівської селищної ради, інформація Грицівської селищної  ради № 02-24/1755 від 12.12.2022,  інформація ДП "Старокостянтинівське  лісове  господарство"  №  1290  від  12.12.2022, повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді від 26.12.2022р.
Також у матеріалах справи наявні подані відповідачем: Положення про проведення службового розслідування ДП "Старокостянтинівське ЛГ" від 29.12.2018 № 189; копія Штатного розпису цехового персоналу та лісників ДП "Старокостянтинівське ЛГ" від 02.01.2019; копія Штатного розкладу цехового персоналу ДП "Старокостянтинівське ЛГ" від 02.01.2019; копія Дислокацій лісових обходів ДП "Старокостянтинівське ЛГ" від 01.01.2019, від 01.06.2019; копія  Довідки щодо  виділення  ПММ  ДП "Старокостянтинівське  ЛГ" від 31.01.2023 №81; копії Накладних (у кільк. 9 шт.) на переміщення ПММ; копія Наказу ДП "Старокостянтинівське ЛГ" від 02.01.2019 № 18; копія Наказу ДП "Старокостянтинівське ЛГ"  від 01.08.2019 №  127 "Про додаткові заходи щодо забезпечення охорони насаджень від самовільних рубок"; копія Наказу ДП "Старокостянтинівське ЛГ" від 11.11.2016 № 132.
Враховуючи вище викладене, керівник Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Грицівської селищної ради звернувся до суду з позовом до державного підприємства "Старокостянтинівське лісове господарство" (замінено ухвалою суду від 29.03.2023р. відповідача на Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Старокостянтинівське лісове господарство") про стягнення збитків, заподіяних порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 139855,79 грн. 
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 05.06.2023 р. у справі №924/15/23 позов задоволено.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.
Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Статтею 4 ГПК України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).
До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 3 ст. 4 ГПК України).
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом.
Згідно з ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
На прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону).
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у відсутності такого органу.
Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського наречу від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" природні ресурси є власністю Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законам України.
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Відповідно до ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування" одним із повноважень виконавчого органу сільської ради у галузі охорони навколишнього природного середовища є здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.
Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, то місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Для фінансування заходів, спрямованих на охорону навколишнього природного середовища, утворюються місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.
Частиною 1 ст.40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті – ЦК України) встановлено, що цивільні права і обов`язки виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також внаслідок завдання майнової (матеріальної) шкоди.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. (ст.16 ЦК України). Згідно із п.8 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України (надалі в тексті – ГК України), якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.
Застосування цього способу захисту визначається положенням ст.22 ЦК України і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст.611 ЦК України), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл.82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду.
Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 ЦК України.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у ст.1166 ЦК України, згідно з якою – майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до статті 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають та незалежно від права власності на них становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Згідно статей 16, 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.
Частиною другою статті 19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.
Положеннями статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.
Відповідно до статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.
За змістом пункту 5 частини другої статті 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
Згідно статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Системне тлумачення ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу.
Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор.
Передбачена абз.3,4 ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" процедура застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі №698/119/18.
Також Велика Палата Верховного Суду при розгляді вказаної справи звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
З метою дотримання ст.23 Закону України "Про прокуратуру", Шепетівською окружною прокуратурою 17.02.2021р. листом проінформовано Грицівську селищну раду про виявлену незаконну рубку 8 дерев у кварталі №43 виділ 4 Камянівського лісництва та про завдану шкоду в розмірі 139955,79 грн. 
З отриманої відповіді Грицівської селищної ради від 26.02.2021р. вбачається, що останньою не планується вжиття заходів до стягнення завданої шкоди, та селищна рада просила прокуратуру самостійно звернутися до суду про стягнення шкоди.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, суди вважають, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та правомірно звернувся до суду. 
Предметом даного спору є відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Відшкодування шкоди, заподіяною порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Права і обов`язки, що склалися між сторонами спору, виникли з позадоговірного зобов`язання.
Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.
З огляду на наведене – предметом доказування у справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.
Винне діяння – це усвідомлений, вольовий вчинок, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження). 
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавала шкоди.
Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Як вбачається із матеріалів справи Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Старокостянтинівське лісове господарство", права та обов`язки якого, як встановлено судами, перейшли від Державного підприємства "Старокостянтинівське лісове господарство", є постійним лісокористувачем земельної ділянки на території Грицівської селищної ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, в тому числі - земельної ділянки з кадастровим номером 6825580800:04:024:0001, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №253933845 від 22.04.2021р., згідно якої ДП "Старокостянтинівське лісове господарство" є правокористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 6825580800:04:024:0001.
Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні, виявлено факт незаконної порубки дерев.
Відповідно до статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. В силу статті 69 цього Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Таким чином, порубка дерев визнається незаконною, якщо вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.
Відшкодування майнової шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Факт незабезпечення лісокористувачем (відповідачем) охорони і збереження закріплених за ним лісів підтверджується матеріалами справи. Зокрема з матеріалів справи вбачається, що про здійснення незаконної вирубки лісових насаджень прокурору стало відомо з матеріалів кримінального провадження № 12019240270000910 від 25.09.2019, відомості про яке внесено до ЄРДР на підставі заяви головного лісничого ДП «Старокостянтинівське лісове господарство» Бородія І.М
Відповідно до заяви 24.09.2019 працівниками державної лісової охорони державного підприємства «Старокостянтинівське лісове господарство» (далі - ДП «Старокостянтинівський лісгосп») виявлено факт незаконної порубки дерев, а саме 8 дубів та 1 граба в урочищі «Остра Брама», яке знаходиться на території Грицівської селищної ради (ОТГ) (квартал 43, виділ 4 Грицівського лісництва). 
Таким чином, первинні документи щодо факту незаконної вирубки лісових насаджень складено безпосередньо посадовими особами ДП «Старокостянтинівський лісгосп».
Крім цього, факт здійснення незаконної вирубки лісових насаджень підтверджується протоколом огляду місця події. 
Таким чином, факт вирубки лісових насаджень невстановленими особами на території ДП «Старокостянтинівський лісгосп» підтверджується належними та допустимими доказами.
Нормами чинного законодавства, зокрема, Лісовим кодексом та Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" унормовано, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних порубок та інших пошкоджень, покладається саме на постійних лісокористувачів.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.
При цьому не має значення, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді не вчинення достатніх дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.12.2019 №906/133/18, від 09.08.2018 №909/976/17, постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, від 19.09.2018 у справі №925/382/17, від 15.06.2022р. у справі №909/114/21.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що усвідомлюючи свої дії відповідач неправомірно не здійснив належних заходів для збереження лісонасаджень, на земельних ділянках постійним користувачем яких він є. Вказане свідчить про наявність як вини відповідача, так і протиправної поведінки.
Шкода та її розмір, який є предметом даного позову, підлягає доведенню, оскільки є оціночним поняттям та підлягає доказуванню у межах розгляду даної справи.
Згідно висновку судової інженерно-екологічної експертизи від №12141/20-48 від 24.06.2020р. розмір шкоди, заподіяної державі, внаслідок незаконної порубки дев`яти сиро ростучих дерев в кварталі №43, виділі 4 ДП "Камянівське лісництво", що поблизу смт. Гриців Шепетівського району, Хмельницької області, становить 139 855,79 грн.
Також у висновку здійснено розрахунок: діаметр пня у корі біля шийки кореня - 52 см., кількість - 1, розмір шкоди 3319 грн.; діаметр пня у корі біля шийки кореня - 60 см., кількість - 3, розмір шкоди 12477 грн.; діаметр пня у корі біля шийки кореня - 64 см., кількість - 2, розмір шкоди 9158 грн.; діаметр пня у корі біля шийки кореня - 68 см., кількість - 1, розмір шкоди 4999 грн.; діаметр пня у корі біля шийки кореня - 70 см., кількість - 1, розмір шкоди 5209 грн., діаметр пня у корі біля шийки кореня - 16 см. (граб), кількість - 1, розмір шкоди 190 грн. Разом - 35352 * 3,95609265860531 = 139 855,79 грн. 
Вищевказані діаметри пнів також вказані у акті огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 24.09.2019р. 
Альтернативного розрахунку розміру збитків відповідач не надав.
Щодо заявленого в позові розміру шкоди, судами враховується, що згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", починаючи з 1 січня 2009 року проводиться індексація затверджених цією постановою такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами.
Індексація такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, проводиться відповідно до "Порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, в якій зазначено, що індексація такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу проводиться починаючи з 01.01.2009 за формулою Ні = Нп х І /100, де Ні - проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у поточному році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю; Нп - проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у попередньому році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю; І - індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік, відсотків.
Щоб порахувати показник індексації за 2009 рік необхідно використати індекс інфляції за попередній рік, тобто за 2008 рік - 122,3 %, і так далі (за 2015 рік індекс інфляції за 2014 рік - 124,9 %).
Судами проведено розрахунок заподіяної шкоди з урахуванням індексації (за 2008 рік індекс інфляції - 122,3 %, за 2009 рік - 112,3 %, за 2010 рік - 109,1 %, за 2011 рік - 104,6 %, за 2013 рік - 100,5 %, за 2014 рік - 124,9 %, за 2015 рік - 143,3 %, за 2016 рік - 112,4 %, за 2017 рік - 113,7 %, за 2018 рік - 109,8 %, за 2019 рік - 104,1 %).
Індексацію проведено починаючи з 01.01.2009, за 2012 рік індекс інфляції не перевищував 100 %, тому індексація, з урахуванням п. 2 Порядку, за 2012 рік не проводилася. Коефіцієнти індексації застосовано згідно індексу споживчих цін, розрахованих Держстатом України.
Колегія суддів здійснивши перевірку правильності здійсненого розрахунку заявленої до стягнення шкоди з урахуванням діаметрів пнів незаконно зрубаних дерев та коефіцієнтів індексації такс, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, погоджується із висновком суду першої інстанції, що розрахунок шкоди у розмірі 139 855,79 грн. є правомірним.
Причинний зв`язок полягає у тому, що внаслідок протиправної винної поведінки відповідача, яка полягає у нездійсненні комплексу заходів щодо збереження лісу на земельних ділянках, які перебувають у її постійному користуванні державі завдано збитків в сумі 139855,79 грн.
Суди вважають, що відповідач  як постійний лісокористувач, не забезпечив належну охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустивши незаконну порубку дерев, чим заподіяно матеріальну шкоду лісу (навколишньому природному середовищу) у зазначеному розмірі.

Доводи в апеляційній скарзі стосовно відсутності вини відповідача у завданні шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев спростовуються вищенаведеними висновками суду. Колегією суддів також не беруться до уваги твердження відповідача про те, що прокурором не надано належних доказів недотримання або порушення комплексу заходів саме відповідачем, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, оскільки незаконна порубка дерев на земельних ділянках наданих відповідачеві у постійне користування відбулась. Тобто вжиті відповідачем заходи є недостатніми.
Також, хибним є твердження апелянта щодо відсутності у прокурора повноважень щодо розголошення в порядку ст.222 КПК України відомостей, які містяться в матеріалах кримінального провадження, враховуючи наступне.
Відповідно до ч.1 ст.222 КПК відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
Колегією суддів береться до уваги, що прокурор Шепетівської місцевої прокуратури  (Процесуальний прокурор у кримінальному провадженні) листом від 30.11.2020р. №93-948-19 направив Заступнику керівника Шепетівської місцевої прокуратури відповідно до ст. 222 КПК України для вивчення та вжиття заходів представницького характеру копії матеріалів кримінального провадження №12019240270000910, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2019р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
Таким чином, матеріали кримінального провадження №12019240270000910 отримані від прокурора у кримінальному провадженні відповідно до ст. 222 КПК України, а тому колегія суддів відхиляє довід апелянта, щодо неналежності доказів та щодо того, що в матеріалах справи не міститься доказ щодо передачі документів з матеріалів кримінального провадження № 12019240270000910 з посиланням на ст. 222 КПК України.
Також  з матеріалів справи вбачається, що відповідач у суді першої інстанції, а також в апеляційній скарзі  посилається  на необхідність застосування строків позовної давності та її закінчення 25.09.2022р., при цьому,  колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції, що відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється у три роки.
Постановою Кабінету Міністрів України за №211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22.05.2020 на всій території України карантин. В подальшому дію карантину було продовжено постановами Кабінету Міністрів України за № 239 від 25.03.2020р., за № 291 від 22.04.2020р., за № 343 від 04.05.2020р., за № 392 від 20.05.2020 р., за № 500 від 17.06.2020 р. за № 641 від 22.07.2020 р., за № 760 від 22.07.2020 р., за № 956 від 13.10.2020, за № 1236 від 09.12.2020 р., за № 104 від 17.02.2021 р., за № 405 від 21.04.2021 р., за № 611 від 16.06.2021 р. за № 855 від 11.08.2021 р., за № 981 від 22.09.2021 р., за № 1336 від 15.12.2021 р. за № 229 від 23.02.2022, за № 630 від 27.05.2022 р., за № 928 від 19.08.2022 р..
Постановою Кабінету Міністрів України за №1423 від 23.12.2022 дію карантину продовжено до 30.04.2023 р.
Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що строки позовної давності для звернення з цим позовом не пропущені. 
Враховуючи вище викладене, апеляційна скарга відповідача є безпідставною.
Отже, судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення про наявність підстав для задоволення позову про стягнення  з відповідача 139 855,79 грн. шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.                                                                                                                                                                                                                       
Відтак, у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                            
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Старокостянтинівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.06.2023 р. у справі №924/15/23- залишити без задоволення, рішення Господарського суду Хмельницької області    - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку згідно п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Справу №924/15/23 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "02" жовтня 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Філіпова Т.Л. 

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.