КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9098/2023
Справа № 381/3372/22

П О С Т А Н О В А

 
Іменем       України
 
05 липня 2023 року                                                                                       
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                   Кашперської Т.Ц.,
суддів                                        Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря                 Мороз Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Осаулової Н.А. в м. Фастів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 
 
в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення його навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23 років.
Заявлені вимоги мотивував тим, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2001 року по 18 серпня 2021 року, від вказаного шлюбу мають двох дітей, які проживають з ним. 
18 лютого 2022 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області затверджено мирову угоду щодо визначення місця проживання дітей фактично з батьком. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальну допомогу добровільно не надає, хоча діти потребують матеріальних витрат на належне харчування, одяг, іграшки, оздоровчий відпочинок тощо. Син ОСОБА_3 є повнолітнім, навчається в приватному закладі вищої освіти «Київський міжнародний університет» на контрактній формі навчання та має повний робочий день, що позбавляє його можливості працевлаштування. 
Відповідач як мати зобов`язана утримувати сина ОСОБА_4 до досягнення ним повноліття та сина ОСОБА_3 , який навчається, має таку можливість, оскільки працює.
 
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року позов ОСОБА_1 частково задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму і не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, а також аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання у приватному закладі вищої освіти «Київський міжнародний університет» в розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2022 року до 30 червня 2024 року, а саме до закінчення навчання в приватному закладі вищої освіти «Київський міжнародний університет», в задоволенні решти позову відмовлено, допущено рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання в межах сплати суми платежу за один місяць, стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1984 грн.
 
Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість рішення в частині відмови в позові, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року  в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 3 жовтня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму і не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку,   та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 3 жовтня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму і не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, в решті рішення залишити без змін.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладав обставини, зазначені в позові.
Посилався на те, що оскільки ОСОБА_4 є малолітньою дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення в меншому розмірі, ніж передбачено нормами СК України, є безпідставним. Аліменти на малолітню дитину присуджуються в розмірі на одну дитину - , але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину тому судом помилково зменшено розмір аліментів.
Наводив зміст ст. 180, 182 СК України, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень на поштові адреси. Судова повістка, направлена на адресу позивача ОСОБА_1 , повернута до суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» та проставленням штемпеля 20 червня 2023 року, що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
Враховуючи наведене, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності нез?явившихся учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, вказаним вимогам закону відповідає.
 
Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції керувався ст. 180, 181, 182, 183, 199 СК України та виходив із того, що оскільки сторони є батьками неповнолітньої дитини та повнолітньої дитини, що продовжує навчання, діти проживають з позивачем, відтак з відповідача, яка проживає окремо, підлягають стягненню аліменти на утримання дітей в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, зокрема на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 - з 31 жовтня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму і не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2001 року, розірваному рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2021 року (а. с. 10) та є батьками двох дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9).
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини затверджено мирову угоду, за умовами якої сторони дійшли згоди, що малолітній спільний син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично залишається проживати в приватному будинку, де зареєстровані батьки дитини по АДРЕСА_1 , батько дитини не заперечує щодо короткострокового проживання сина з матір`ю в іншому житловому помешканні (відвідування дідуся, бабусі, санаторно-курортне проживання тощо) протягом календарного року в період шкільних канікул, але не менше 1,5 місяця в літній період, з урахуванням інтересів та думки дитини, його стану здоров`я (а. с. 13 - 14).
На а. с. 16 - 17 знаходяться копії договорів про навчання та про надання платних освітніх послуг, укладених ОСОБА_3 з Приватним закладом вищої освіти «Київський міжнародний університет», за умовами якого вартість освітніх послуг, які надаються за цими договорами, становить 17200 грн. за один навчальний рік.
Згідно довідки Приватного закладу вищої освіти «Київський міжнародний університет» від 15 вересня 2022 року № 006, ОСОБА_3 є студентом 3 курсу факультету інформаційних технологій денної форми навчання, яке здійснюється на контрактній основі, стипендія не нараховується, термін навчання з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2024 року (а. с. 18).
Згідно довідки виконавчого комітету Фастівської міської ради від 19 вересня 2022 року № 495, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не проживає з січня 2021 року (а. с. 19).
На а. с. 20 знаходиться копія довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Фастівської міської ради від 25 жовтня 2022 року № 547, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 та його сини ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї
 
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
 
Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
 
Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
 
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільних дітей у розмірі 1/3 частини ( + ) від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, так як вказаний розмір аліментів є мінімально встановленим державою та гарантується нею задля забезпечення повноцінного проживання дітей.
 
Зазначений розмір стягнутих аліментів, на думку апеляційного суду, є справедливим, достатнім та таким, що враховує як інтереси дітей, так і платника аліментів.
 
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_4 є малолітнім і стягнення аліментів на його утримання в розмірі, меншому ніж передбачено нормами СК України, а саме частки від доходу відповідача, є безпідставним і судом помилково зменшено розмір аліментів, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом, з огляду на те, що розмір аліментів визначено судом першої інстанції з урахуванням стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей, а не лише неповнолітнього ОСОБА_4 .
 
Апеляційний суд враховує, що майнові права та інтереси неповнолітньої дитини захищені судом першої інстанції, оскільки оскаржуваним судовим рішенням передбачено, що розмір аліментів не може складати менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
 
Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів на утримання двох дітей в розмірі половини заробітку (доходу) відповідача, водночас, стягнення аліментів в розмірі однієї третини частини всіх видів доходу відповідача щомісячно відповідає звичайному розміру аліментів, передбаченому ч. 5 ст. 183 СК України.
 
Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.
 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зазначеному позивачем розмірі однієї чверті частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.
 
Разом із тим, позивач не позбавлений можливості у випадку наявності особливих обставин (розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо) звернутися до ОСОБА_2 з позовом про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України.
Крім того, розмір аліментів, визначений судом, не вважається незмінним, відтак відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
 
Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість рішення в частині відмови в позові, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. 
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
В частині стягнення з відповідача на користь аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2023 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму і не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                                                 Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                             Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.