ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 вересня 2023року
м. Київ
справа № 632/931/21
провадження № 51-3259 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                           ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 ,
захисника                               ОСОБА_6 ,
засудженого                           ОСОБА_7 ,
            
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненням захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 жовтня 2022 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021221120000056, за обвинуваченням    
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ківерці Волинської області, раніше судимого, востаннє 17 жовтня 2018 рокувироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за  ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, частинами 1, 4 ст. 70 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 
5 років 5 місяців, зареєстрованого за адресою: 
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого  ст. 391 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 жовтня 2022 рокуОСОБА_7 засуджено за ст. 391КК України до покарання у виді позбавлення волі  строк на 1 рік. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7  залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку,  ОСОБА_7 визнано винним у злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.
Встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 342, ч.1 ст. 345, частинами 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців.
З 22 березня 2021 року, після повернення плановим етапом із Державної установи «Київський слідчий ізолятор», обвинувачений відбував покарання у Державній установі «Первомайська виправна колонія (№ 117)», яка розташована в селі Грушине Лозівського району Харківської області, вулиця Первомайська, 132.
Відбуваючи зазначене покарання ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, систематично порушував режим відбування покарання, за що мав 31 дисциплінарне стягнення, в тому числі: чотири попередження, п`ятнадцять доган, чотири суворі догани, одне поміщення до карцеру строком на десять діб, шість разів поміщався у дисциплінарний ізолятор.
Крім того, на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 вересня 2020 року за недотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня у дисциплінарному ізоляторі, невиконання покладених обов`язків, порушення встановлених заборон, нетактовну поведінку по відношенню до представників адміністрації установи виконання покарань до засудженого ОСОБА_7 був застосований захід стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу строком на один місяць.
Разом із цим, рішенням дисциплінарної комісії від 07 квітня 2021 року, за спробу встановлення міжкамерного зв`язку та нетактовну поведінку по відношенню до представника адміністрації щодо засудженого ОСОБА_7 був застосований захід стягнення у виді поміщення у дисциплінарний ізолятор  на строк дванадцять діб, до якого він був поміщений відповідно до постанови начальника ДУ «Первомайська 
ВК (№ 117)» 10 квітня 2021 року.
Перебуваючи в ДІЗО засуджений ОСОБА_7 , відповідно до абзацу 12 пункту 6 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28 серпня 2018 року (далі - Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань), яким передбачено, що прибирання камер ДІЗО проводиться засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком; згідно із графіками чергувань по камерах засуджених, які утримуються в ДІЗО та ПКТ на 19, 20 і 21 квітня 2021 року, затверджених начальником ДУ «Первомайська ВК (№ 117)», повинен був здійснити прибирання в камері ДІЗО № 1, та відповідно до додатку № 20 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (пункт 2 розділу XVIII), здійснювати прибирання камерного санвузла, а після закінчення прогулянки - дворику для прогулянок.
Оскільки прогулянковий дворик № 1 ДІЗО/ПКТ, в якому засуджений ОСОБА_7 одноособово здійснював щоденну прогулянку, потребував прибирання, 19 - 21 квітня 2021 року, між 10 та 11 годинами, ОСОБА_7 , який знаходився у зазначеному прогулянковому дворику ДУ «Первомайська ВК (№ 117)» за вищевказаною адресою, начальником відділення соціально - психологічної служби відділу соціально - виховної та психологічної роботи (далі - начальник відділення СПС) майором внутрішньої служби ОСОБА_8 , відповідно до п. 2.5 Посадової інструкції начальника відділення соціально - психологічної служби відділу соціально - виховної та психологічної роботи від 01 березня 2021 року № 10/5 - 25 (далі - Посадова інструкція), якою передбачено обов`язок вимагати виконання засудженими встановленого в установі розпорядку дня, дотримання режиму відбування покарання, згідно із ч. 3 ст. 107 КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, були висунуті законні вимоги приступити до чергування з прибирання прогулянкового дворику № 1 ДІЗО/ПКТ, згідно із затвердженим графіком та видано для цього необхідний інвентар, на що ОСОБА_7 , за наведених обставин, діючи умисно, в порушення вимог ст. 9 КВК України, яка передбачає, що засуджені зобов`язані, окрім іншого, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ч. 3 ст. 107 КВК України, у якій закріплено, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, утримувати в чистоті і порядку приміщення, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії, абзацу 12 пункту 6 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, п.п. 5 п. 3 Типових обов`язків старшого днювального, днювального відділення (чергового камери), які визначені додатком № 20 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, згідно із яким черговий камери, окрім іншого, зобов`язаний здійснювати прибирання камерного санвузла, а після закінчення прогулянки - двориків для прогулянок, 19, 20 і 21 квітня 2021 року відкрито та у категоричній формі, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, в присутності персоналу колонії та засуджених відмовився виконувати законні вимоги представника адміністрації установи виконання покарань - начальника відділення СПС майора внутрішньої служби ОСОБА_8 , а саме: здійснити чергування з прибирання у прогулянковому дворику № 1 ДІЗО/ПКТ, в якому він, ОСОБА_7 , одноособово здійснював щоденну прогулянку - підмести підлогу після прогулянки, згідно із графіком чергувань, про який йдеться вище, які, в силу наведених вище норм він як засуджений, був зобов`язаний та міг виконати. Свої відмови останній обґрунтував особистими мотивами, зокрема тим, що виконання такої роботи суперечить його життєвим переконанням та принижує його людську гідність, що не містили поважних причин. При цьому, ОСОБА_7 був вдягнений та взутий за сезоном, забезпечений необхідним інвентарем та за станом здоров`я міг виконувати зазначений вид робіт.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненням захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду і ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7  скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, захисник вказує на те, що вирок був ухвалений упередженим суддею, оскільки раніше суддя ОСОБА_9 постановив ухвалу від 17 вересня 2020 року про поміщення ОСОБА_7 до приміщення камерного типу та відповідно не міг оцінити правомірність стягнення, яке він сам і накладав. Вказані обставини входять до об'єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України. Разом з тим, апеляційний суд не тільки не звернув увагу на доводи в цій частині, а й вказав недостовірну інформацію про відсутність відводів судді у зв'язку із зазначеним. Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо наведених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не були розглянуті належним чином, чим порушено вимоги статей 404, 419 КПК України.
Також у доповненні до касаційної скарги захисник зазначає, що суди попередніх інстанції, розглядаючи дане кримінальне провадження, допустилися таких порушень:
- ігнорування доводів засудженого щодо мотивів його переслідування, а саме пояснення ОСОБА_7 про те, що справа була сфабрикована, оскільки відбуваючи покарання ще у ДУ «Бердянська виправна колонія (№ 77)» він звернувся до правозахисної організації із заявою про злочини адміністрації;
- порушено принцип правової визначеності через ігнорування позицій Пленуму Верховного суду України та Верховного Суду щодо обов`язку суду перевіряти обґрунтованість накладених стягнень, щодо визначення кола осіб, що входять до «представників адміністрації»;
-  щодо виходу судді з нарадчої кімнати для з`ясування ряду обставин віднесених до компетенції сторони обвинувачення, оскільки відновлюючи судовий розгляд суд вказав на необхідність отримання доказів, що підтверджують повноваження працівника колонії ОСОБА_8 накладати на засуджених дисциплінарні стягнення, тобто доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 .
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений  ОСОБА_7 касаційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.
Прокурор, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржених судових рішень, просила касаційну скаргу залишити без задоволення. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПКУкраїни передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПКУкраїни, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що  рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Окрім додержання цих вимог, у судовому рішенні слід проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні матеріалами всі доводи, наведені  в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Усі доводи, що містяться в апеляційних скаргах, мають бути проаналізовані з урахуванням наявних у справі доказів з тим, щоб жоден з них не залишився нерозглянутим.
Проте, переглядаючи вирок щодо  ОСОБА_7 за апеляційною скаргою з доповненням захисника, суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону не дотримався.  
Так, з доповнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 вбачається, що в обґрунтування своїх вимог щодо скасування вироку місцевого суду і визнання невинуватим ОСОБА_7 за ст. 391 КК України, він, поміж іншого, посилався на те, що  ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 вересня 2022 року про поміщення ОСОБА_7 до приміщення камерного типу було постановлено суддею ОСОБА_9 , який ухвалив вирок у цьому кримінальному провадженні (т. 1 а. п. 168-169).  
Таким чином, на обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник  вказував на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які підлягали ретельній перевірці під час апеляційного розгляду.
Разом з цим, з технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове засідання за 11 квітня 2023 року, та оскаржуваної ухвали вбачається, що захисник ОСОБА_11 підтримав доводи апеляційної скарги та навів відповідні мотиви щодо упередженості суду, який розглядав дане кримінальне провадження. 
Проте колегія суддів не тільки не звернула увагу на ці доводи захисту та вказала недостовірну інформацію про відсутність заявлених відводів судді, що не відповідає дійсності: «Також вказує захисник про те, що постанову про накладення адміністративного стягнення було винесено тим же суддею, що і розглядав справу по суті. Однак, вказані доводи спростовуються відсутністю заявлених відводів по справі».
Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження в межах доводів скарги сторони захисту, не перевірив та не надав належної оцінки вказаному доводу, який має істотне значення для повного та всебічно розгляду кримінального провадження, свої висновки про законність оскаржуваного вироку мотивував недостовірною інформацією з урахуванням ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 22 листопада 2021 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_9 
(т. 2 а. п. 123-124) . 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції порушив положення ст. 419 КПК України при розгляді апеляційної скарги з доповненням захисника, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
У зв`язку з тим, що ухвала підлягає скасуванню з наведених підстав, Суд не перевіряє інші доводи сторони захисту, які необхідно перевірити апеляційному суду під час  нового розгляду.
При цьому вказаному суду слід врахувати викладене, дослідити всі обставини, які мають правове значення, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі з доповненням, і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідатиме вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, засуджений був взятий під варту в порядку виконання вироку, тому ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу з доповненням захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року щодо  ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                              ОСОБА_3