Дата документу 25.07.2023 Справа № 317/1032/22

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 317/1032/22	Головуючий у 1-й інстанції Сакоян Д.І.	
Пр. № 22-ц/807/1299/23	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2023 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Полякова О.З., Трофимової Д.А.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України в особі представника Патрик Ганни Григорівни на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі – М(Т)СБУ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяному здоров`ю 
ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-5), в якому просила стягнути з відповідача на свою користь відшкодування, пов`язане з понесеними витратами на лікування у розмірі 41068,85 грн.; відшкодування, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 8333,33 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 14.12.2020 на 27 км автодороги Т-О805, біля с. Заповітне Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки ВАЗ-2108, н.з. НОМЕР_1 , допустив лобове зіткнення з автомобілем марки ВАЗ-21093, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки – транспортного засобу марки ВАЗ-2108, н.з. НОМЕР_1 , пасажирці автомобіля марки ВАЗ-21093 – ОСОБА_1 , було заподіяно шкоду, пов`язану з лікуванням та шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності.
Станом на дату настання ДТП – 14.12.2020 відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб застрахована не була.
14.12.2020 за фактом настання даної ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021080000000419 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.
У ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження було проведено судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_1 та зроблено висновок №138п від 02.02.2021 про те, що у неї виявлені тілесні ушкодження, які кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Згідно із висновком інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № СЕ-19/108-21/1750-ІТ від 19.03.2021 – порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1, 11.3, 14.2-в Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією ДТП.
У ході проведення розслідування страхового випадку не встановлено доказів, які б підтверджували той факт, що позивачу спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого.
Оскільки відповідальність ОСОБА_2 за спричинену шкоду третім особам не застрахована, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді регламентної виплати, а саме від М(Т)СБУ.
Відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач через свого представника намагався отримати належне йому відшкодування шляхом повідомлення МТСБУ про ДТП та надання заяви на здійснення регламентної виплати з усіма необхідними документами.
18.10.2021 відповідач повідомив представника позивача листом № 3-01-б/35994 від 04.10.2021 про те, що отримав заяву з доданими документами та повернеться до розгляду питання про відшкодування заподіяної шкоди ОСОБА_1 після отримання інформації про прийняте рішення у судовій справі. На дату подачі даної позовної заяви до суду регламентні виплати здійснені не були.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Сакояна Д.І. (а.с. 38).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 39-40) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26 квітня 2023 року (а.с. 113-121) позов  ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з М(Т)СБУ (ЄДРПОУ 21647131) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) відшкодування понесених витрат на лікування у розмірі 41068,85 грн.
Стягнуто з М(Т)СБУ (ЄДРПОУ 21647131) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 )  відшкодування, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 8333, 33 грн.
Стягнуто з М(Т)СБУ (ЄДРПОУ 21647131) на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач М(Т)СБУ в особі представника ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 127-129) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі, а також стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 134).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача М(Т)СБУ в особі представника Патрик Г.Г. на рішення суду першої інстанції у цій справі відкрито 22 травня 2023 року (а.с. 138), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 139).
Оскільки, за змістом ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі.
Однак,за змістом ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 16 суддів, з яких 12 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень). Крім того, у період з 19.06.2023 року по 19.07.2023 року включно суддя-доповідач перебувала у відпустці (а.с. 145).
В автоматизованому порядку суддями Поляковим О.З. та Трофимовою Д.А. у цій справі замінено суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останніх (а.с. 148-149).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача М(Т)СБУ в особі представника Патрик Г.Г. у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови…
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 4, 13, 15, 81-83, 141, 263-265 ЦПК України та виходив із такого.
Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні (а.с. 7-10), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021080000000419 від 14.12.2020 відносно ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 14.12.2020, під час руху на 27 км автодороги Кам`янка-Дніпровська – Велика Білозерка – Веселе, на території с. Заповітне Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ВАЗ-2108, н.з. НОМЕР_1 , діючи зі злочинною недбалістю, допустив лобове зіткнення з автомобілем марки ВАЗ-21093, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в салоні автомобіля якого перебували пасажири  ОСОБА_1  та малолітня ОСОБА_5 . У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водії транспортних засобів та їх пасажири отримали тілесні ушкодження, з якими вони були доставлені до медичного закладу. Згідно з висновком судової медичної експертизи № 138п від 02.02.2021 тілесні ушкодження у ОСОБА_1 кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розгляду здоров`я. Можливість виникнення виявлених тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди не виключається.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 не була застрахована. У матеріалах справи немає відомостей про те, що заподіяна шкода, яка виникла внаслідок ДТП, позивачу наразі відшкодована.
13.07.2021 ОСОБА_1 через свого представника – ОСОБА_6 , надала М(Т)СБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування, яке пов`язане з понесеними витратами на лікування у розмірі – 41068,85 грн. та відшкодування, яке пов`язане з тимчасовою втратою працездатності у розмірі – 8333,33 грн. (а.с. 28, зворот - 30).
03.08.2021 представником позивача долучено до заяв на виплату страхового відшкодування оригінали довідок про тимчасову втрату працездатності стосовно ОСОБА_1 , завірені медичним закладом копії виписок з медичної карти ОСОБА_1 та копію обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021080000000419 від 14.12.2020 відносно ОСОБА_2 (а.с. 30, зворот – 31).
Листом № 3-01-б/35994 від 04.10.2021 М(Т)СБУ повідомило представника позивача про те, що справа за фактом вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди розглядається в суді. Питання щодо відшкодування заподіяної ОСОБА_1 шкоди буде розглянуто після отримання інформації про прийняте рішення у даній судовій справі (а.с. 31, зворот).
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тобто Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-IV), який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.
Приписами ст. 5 Закону № 1961-IV визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, М(Т)СБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий – фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно з приписами ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, – якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно з приписами пп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, що кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розгляду здоров`я, внаслідок лобового зіткнення автомобіля, в якому вона перебувала в якості пасажира з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відмова у виплаті страхового відшкодування чи зупинення виплати до ухвалення вироку у кримінальному провадженні не може вважатись обґрунтованою, оскільки в даному випадку шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди. Крім того, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 спричинена шкода внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого матеріали справи не містять.
Згідно з приписами ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на тримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, – М(Т)СБУ) заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до п 35.2 Закону № 1961-IV до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, – у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого – у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, – у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, – у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись до М(Т)СБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, надала перелік документів (а.с. 29), передбачених ст. 35 Закону № 1961-IV. Представником позивача на підтвердження понесених витрат на лікування та витрат пов`язаних з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 долучено копії виписок з медичних карт, копії листків лікарських призначень, копії фіскальних чеків, копії довідок про тимчасову втрату працездатності (а.с. 13-28). Дана обставина представником відповідача не заперечувалась. М(Т)СБУ на заяву ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування повідомило про зупинення розгляду вказаного питання, оскільки судове рішення у кримінальному провадженні за фактом вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди ще не прийнято (а.с. 31, зворот).
На підтвердження отримання тілесних ушкоджень, проведення лікування та понесення витрат, ОСОБА_1 надані копії наступних доказів: – виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 3771/1081, відповідно до якої ОСОБА_1 проходила лікування у стаціонарі хірургічного відділення № 1 КНП «СМСЧ» ЕМР ЗО з 14.12.2020 до 21.01.2021 (а.с. 13); – виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1183, відповідно до якої ОСОБА_1 проходила лікування у стаціонарі КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР з 22.01.2021 до 01.02.2021 (а.с. 14); – довідка про отримання медичної допомоги за рахунок потерпілого № 9446 від 27.10.2021, видана КНП «СМСЧ» ЕМР ЗО, за змістом якої ОСОБА_1 перебувала у хірургічному відділенні № 1 з 14.12.2021 по 22.01.2022. У переліку витрачених лікарських засобів та виробів медичного призначення, використаних для лікування потерпілої, значиться 54 найменування (а.с. 15); – листки лікарських призначень ОСОБА_1 , де відображені препарати, які використовувались під час її лікування (а.с. 16, зворот – 19); – консультативний висновок лікаря ОСОБА_7 , у якому зазначено перелік рекомендованих препаратів (а.с. 16); – фіскальні чеки на загальну суму 41068,85 грн. (а.с. 20-27).
Ст. 25 Закону № 1961-IV визначено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: – для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) – неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; – для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, – неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; – для непрацюючої повнолітньої особи – допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.
Як зазначає у позові позивач ОСОБА_1 , і дана обставина не спростована відповідачем, вона офіційно не працевлаштована.
Відповідно до наявних у справі довідок, ОСОБА_1 була тимчасово непрацездатною внаслідок ДТП протягом 50 днів.
Мінімальна заробітна плата у період з 01.09.2020 по 31.12.2020 становила 5000,00 грн., а у період з 01.01.2021 по 30.11.2021 – 6000,00 грн.
Хоча позивачем розраховано відшкодування за увесь період тимчасової непрацездатності виходячи із розміру заробітної плати у розмірі 5000,00 грн., наявні підстави для задоволення позову у цій частині в повному обсязі, адже розрахована позивачем сума знаходиться у межах тієї суми, яка підлягає сплаті, виходячи із вимог, передбачених ст. 25 Закону № 1961-IV.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, – незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.
З огляду на викладене, суд першої інстанції вважав, що зупинення відповідачем виплати позивачу страхового відшкодування через відсутність рішення у кримінальному провадженні за фактом ДТП, без оспорювання обставин страхового випадку є таким, що порушує право позивача на отримання відшкодування.
Не погодився суд першої інстанції й з твердженням представника відповідача щодо порушення правил територіальної підсудності, оскільки зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 , що за підсудністю відноситься до Великобілозерського районного суду Запорізької області.
За приписами ч. 3 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.
Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням № 16/0/9-22 від 06.04.2022 року змінив територіальну підсудність судових справ Великобілозерського районного суду Запорізької області на Запорізький районний суд Запорізької області
Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України вказана цивільна справа підсудна Запорізькому районному суду Запорізької області.
Необґрунтованими є посилання представника відповідача на неможливість використання товарних чеків як доказів понесення витрат, оскільки на підтвердження понесення витрат на лікування ОСОБА_1 надала фіскальні, а не товарні чеки, які є належними та допустимими доказами.
Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи вищезазначені досліджені докази та норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено факт порушення відповідачем його права, а тому позов підлягає задоволенню.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Доводи апеляційної скарги відповідача М(Т)СБУ в особі Патрик Г.Г. є такими, що фактично дублюють доводи його відзиву проти позову позивача у цій справі (а.с. 48-50), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції правильно на виконання вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України врахував вищезазначені правові висновки Верховного Суду, та зокрема Великої Палати.
Відсутність у матеріалах цієї справи доказів притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності (отримана апеляційним судом в порядку ст. ст. 12 ч. 5, 81 ч. 7 ЦПК України із Єдиного державного реєстру судових рішень остання інформація – ухвала Кам`янсько – Дніпровського районного суду Запорізької області від 25.01.2022 року у кримінальному провадженні ЄУН 318/1223/21 щодо ОСОБА_2  за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про привід свідків у судове засідання, призначене на 28.02.2022 року – а.с. 146-147, тимчасово окупована РФ територія Запорізької області) не може свідчити про відсутність страхового випадку та відсутності підстав для відшкодування М(Т)СБУ завданої позивачу ОСОБА_1 шкоди в межах суми страхового відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. 
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування у цій справі відповідача М(Т)СБУ, передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні.
Відповідач М(Т)СБУ та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача М(Т)СБУ в особі представника Патрик Г.Г.
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). 
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача М(Т)СБУ в особі представника Патрик Г.Г. не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу М(Т)СБУ у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України в особі представника Патрик Ганни Григорівни залишити без задоволення.
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 25.07.2023 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Поляков О.З.	Трофимова Д.А.