ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5937/23 Справа № 201/2541/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року                                        місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 201/2541/23
Номер провадження 22-ц/803/5937/23
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 квітня 2023 року головуючого судді Антонюка О.А. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В :
У березні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про надання банківських послуг б/н. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті , складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Але в порушення умов цього договору і закону відповідач перестав виплачувати тіло кредиту та відсотки, інші виплати, в результаті чого утворилася заборгованість.Просили стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 26 грудня 2014 року у розмірі 55 178,15 грн станом на 18 лютого 2023 року, яка складається з наступного: 45 151,93 грн – заборгованість за кредитом, 10 026,22 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом, та судові витрати у розмірі 2 684 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 квітня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діє Бережна Н.М., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яком позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне дослідження обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що на підставі Анкети – заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору , на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджується , зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки.
Судом першої інстанції не звернуто уваги, що до суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом із наказом про її затвердження. Вважають, що є доведеним укладення договору відповідачем у відповідності до ст. 634 ЦК України. Користуючись протягом тривалого часу кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення боргу, відповідач у відповідності до ч. 2 ст. 642 ЦК України фактично погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли на момент укладення договору, так і після внесення до них змін шляхом прийняття нових редакцій, а також тарифів. 
Тому, суд дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні позову, не врахував всіх обставин та звільнив відповідача від відповідальності з формальних міркувань. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні скарги, як безпідставної, а рішення суду залишити без змін, як обґрунтоване та законне.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає .
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 26 грудня 2014 року (про відкриття карткового рахунку, обслуговування платіжної картки, встановлення кредитного ліміту на платіжну картку) відповідач отримав у позивача кредит в сумі – не вказано позивачем яка саме - для своїх потреб зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту – до закінчення строку дії картки.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог.
Апеляційний суд погоджується з  висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок відповідає встановленим судом обставинам та нормам матеріального права.
Судом враховано, що відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). 
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1,2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч.1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Звернувшись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалися на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н від 26 грудня 2014 року, та йому було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.1-4).
АТ КБ «ПриватБанк» надано суду копію Анкети-заяви від 26 грудня 2014 року, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 . 
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які згоден отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту www.pb.ua (а.с.18).
Слід зазначити, Анкета-заява підписана ОСОБА_1 від 26 грудня 2014 року не містить відомостей про строк дії кредитного договору, ліміт по платіжній картці не зазначено, процентна ставка не зазначена. Відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів).
Відповідно до положень п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
Згідно з п.1.1.7.3 умов та правил надання банківських послуг, картрахунок відкритий на невизначений строк за винятком настання умови, викладеної у п.п. 1.1.7.6, 1.1.7.7. цих умов.
Пунктом 1.1.7.12 передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання.
Згідно з п.2.1.1.3.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку клієнтів, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, яка підлягає сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами(договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.
Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік відповідно до п.2.1.1.12.6 правил користування платіжною карткою.
Відповідно до п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту та оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 10% від суми позову.
В п.2.1.1.12.10 правил користування платіжною карткою зазначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або в певній банком частки у разі невиконання держателем та/або довіреною особою держателя своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором.
З наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26 грудня 2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 вбачається заборгованість, що утворилася станом на станом на 18 лютого 2023 року, у розмірі 55 178,15 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 45 151,93 грн, в т.ч. за поточним тілом кредиту - 0,00 грн, за простроченим тілом кредиту – 45 151,93 грн; заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 0,00 грн; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 10 026,22 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 0,00 грн.; пені в розмірі 0,00 грн.; комісії в розмірі 0,00 грн (а.с.10-15).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту та стягнути заборгованість за простроченими відсотками.
Банк, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Умовами та правилами надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.
Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Відповідач у справі не погодився з позовними вимогами, зазначивши, що банком вже списані з його рахунку кошти, при укладанні договору банк не ознайомив його зі всіма умовами і правилами надання кредитних коштів, фактичну суму боргу погасив добровільно навіть з переплатою. Так,відповідач зазначав ,що з розрахунку банку ,а саме четвертої колонки, вбачається,що за рахунок кредиту було погашено відсотки з сум кредиту. Загалом банком було самостійно нараховано та списано за рахунок тіла кредиту ,тобто включено до тіла кредиту 43 774,76 грн ,на які також повторно нараховано відсотки,та включено до загальної суми заборгованості за тілом кредиту. А станом на 18 лютого 2023 року згідно розрахунків банку за договором б/н від 26 грудня 2014 року відповідачем витрачено коштів 46 000 грн та погашено заборгованості по тілу кредиту 105 862,93 грн та відсотків 20 840,31 грн ,всього 126 703,34 грн,таким чином заборгованість за тілом кредиту відсутня. Отже,вважає,що банком безпідставно було збільшено тіло кредиту,на який знову ж таки були нараховані відсотки та інші платежі. Банком не підтверджено встановлення кредитного ліміту у розмірі 46 000 грн,тоді як відповідач згідно первинних документів наданих позивачем сплатив на користь банку 126 703,24 грн . 
Із розрахунку заборгованості та виписки за договором ,в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що відповідачем було витрачено коштів за отриманими картками на загальну суму 254 797,26 грн., а внесено на погашення заборгованості 199 619,11 грн (а.с.62—81).
Частину із сплачених коштів позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, між тим, анкета-заява б/н від 26 грудня 2014 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків.
За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 26 грудня 2014 року слід зараховувати на погашення тіла кредиту.
У наданому банком розрахунку заборгованості зазначено, що за поточним тілом кредиту та за нарахованими відсотками заборгованість у відповідача станом на 18 лютого 2023 року – відсутня,погашено заборгованість за тілом кредиту 105 862,93 ; погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту 8829,46; погашено заборгованість по нарахованим відсоткам 8370,87; погашено заборгованість по простроченим відсоткам 3639,98 (а.с.10-15). Заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту ) 45151,93 ; заборгованість за простроченими відсотками 10026,22 . 
Згідно довідки про надання кредитних карток , ОСОБА_1 видано картки : -5168755605265657,дата відкриття 29.09.2014 ,термі дії 09/18 ; - НОМЕР_1 ,дата відкриття 04.09.2018 ,термін дії 07/22 (а.с.16).
Вбачається,що заборгованість за простроченими відсотками 10 026,22 грн нараховано позивачем з 01 серпня 2022 року по 18 лютого 2023 року ,тобто після закінчення терміну дії картки 07/22,що не відповідає вимогам матеріального права і не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року , де вмотивовано законодавчо врегульоване припинення нарахування процентів із закінченням строку дії кредитного договору. 
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 ,старт карткового рахунку проведено 29.09.2014 року НОМЕР_2 ; - 05.08.2017-зміна кредитного ліміту : збільшення кредитного ліміту 4000 ;-19.08.2018 збільшення кредитного ліміту 16 000; - 04.09.2018 збільшення кредитного ліміту 17 000; - 13.09.2018 збільшення кредитного ліміту 18 000 ; - 06.10.2018 збільшення кредитного ліміту 23 000; - 07.10.2018 зменшення кредитного ліміту 23 000;- 10.11.2018 року збільшення кредитного ліміту 26 000; - 21.05.2019 року збільшення кредитного ліміту 46 000; - 28.10.2022 46 000 зменшення кредитного ліміту ;- 08.11.2022 зменшення кредитного ліміту 46 000;- 22.11.2022 зменшення кредитного ліміту 46 000; - 06.12.2022 46 000 зменшення кредитного ліміту 20.12.2022 46000 зменшення кредитного ліміту ;26.12.2022 0,00 зменшення кредитного ліміту (а.с.17). 
При цьому,з виписки за договором вбачається,тільки кредитний ліміт 16 000 -19.08.2018 року (а.с.77); зменшення кредитного ліміту 23 000 -07.10.2018 (а.с.76) ; 26 000 збільшення кредитного ліміту 10.11.2018 року (ас.с.75 зв.с) по картковому рахунку.
Збільшення суми кредитного ліміту 46 000 грн випискою за договором не підтверджено. 
Таким чином, вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками не можуть бути задоволені оскільки умови, щодо нарахування вказаної заборгованості не визначені в Анкеті-заяві від 26 грудня 2014 року.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості. За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що підстав для задоволення вимог банку не було.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги про те, що підписуючи анкету-заяву, відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору, не заслуговують на увагу, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з тарифів банку, не містять підпису відповідача, тому відсутні підстави вважати, що останній був ознайомлений із ними та погодився з запропонованими умовами Банку.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають,  фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України , а тому це рішення відповідно до статті 374 ЦПК України необхідно залишити в силі.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 квітня 2023 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: