Справа № 465/7960/22                                Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/538/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Н.П. Крайник 
                                     суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри 
розглянувши в місті Львові, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року у справі за заявою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до ОСОБА_1 щодо видачі судового наказу про стягнення суми боргу за розподіл природного газу, -
                                        в с т а н о в и в:
30 грудня 2022 року акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 688,77 грн та 248,10 грн судового збору.
         Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року у видачі судового наказу відмовлено.
Ухвалу суду оскаржило АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз».
Вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Апелянт не погоджується з висновками суду про те, що заявником до заяви про видачу судового наказу не долучено договорів про надання житлово-комунальних послуг укладених із боржником. Вказує, що оскільки договір розподілу природного газу є публічним та розміщеним на сайті АТ «Львівгаз», тому долучення його письмової копії до заяви про видачу судового наказу не вимагається. Відтак, відповідно до п.7 Глави Розділу VІ Кодексу газорозподільних систем, фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка та/або документально підтверджене споживання природного газу. Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду про те, що АТ «Львівгаз» не зазначає тарифи, які застосовувалися у ці періоди. Проте, тарифи на послугу природного газу прямо зазначаються в заяві про видачу судового наказу від 09.12.2022 року, а також в постанові НКРЕП КП від 22.12.2021 року. Також скаржник вважає, що суд першої інстанції проявив надмірний формалізм у дослідженні поданих доказів, що позбавило заявника права на звернення до суду. Покликається на постанову Львівського апеляційного суду від 15.12.2022 року по справі №465/6081/22, де суд захистив інтереси заявника вказавши, що аналіз ст.165 ЦПК України свідчить про те, що зазначена стаття не передбачає такої підстави для відмови у видачі судового наказу як порушення заявником ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України «Державної уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації».
       Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким заяву про видачу судового наказу задовольнити повністю. 
       Згідно ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).
Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).
Згідно з частиною третьою статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно із статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.
Відповідно до статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, крім іншого, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, щозаявником до заяви про видачу судового наказу не додано договорів про надання житлово-комунальних послуг, укладених із боржником, не зазначено тарифи за відповідні періоди, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг, документів, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги, а додані до заяви документи не відповідають вимогам ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України «Державної уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації». 
Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.
Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені статтею 163 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до частини першої статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із заявою про видачу судового наказу Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» просить видати судовий наказ, яким стягнути із боржника ОСОБА_1 688,77 грн заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу та 248,10 грн судового збору.
До заяви про видачу судового наказу Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» додало такі документи: оригінал розрахунку заборгованості за розподілений природній газ; копію акта обстеження, роздруківку Типового договору розподілу природного газу побутовим споживачам, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498; копію довіреності АТ «Львівгаз», якою уповноважено адвоката Турчиняка Я.І. представляти інтереси товариства в суді; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Турчиняка Я.І.; копію заяви про видачу судового наказу для боржника з додатками, оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору.
Відповідно до п.7 гл.3 розділу VI Кодексу газорозподільчих систем, затвердженого постановою НКРЕ КП від 30.09.2015 року №2494, фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплати рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Споживання газу боржником та укладення договору розподілу підтверджується зміною показань газового лічильника, яка була відображена у поданому заявником розрахунку заборгованості за спожитий природний газ, що судом першої інстанції не було враховано.
При цьому, необхідно звернути увагу на те, що між АТ «Львівгаз» та боржником ОСОБА_1 укладено договір розподілу природного газу на умовах типового - затвердженого постановою НКРЕ КП від 30 вересня 2015 року № 2498, оскільки договір є публічним, розміщеним на веб - сайті АТ «Львівгаз», тому долучення його письмової копії до заяви про видачу судового наказу не вимагається.
Крім того, аналіз змісту статті 165 ЦПК України свідчить про те, що така не передбачає такої підстави для відмови у видачі судового наказу, як порушення заявником ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України «Державної уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації».
Відтак, з урахуванням приписів пункту 8 частини першої статті 165 ЦПК України, суд дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Що стосується вимоги апелянта про ухвалення судом апеляційної інстанції нового судового рішення про задоволення заяви АТ «Львівгаз» та видачу судового наказу, то у задоволенні такої слід відмовити, оскільки за приписами процесуального закону суд апеляційної інстанції не наділений такими повноваженнями.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -  
п о с т а н о в и в:   
       Апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» задовольнити частково.
       Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 08 серпня 2023 року.

Головуючий:         Н.П. Крайник 

Судді:                Я.А. Левик 

                                                                               М.М. Шандра