ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6885/23 Справа № 200/21090/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куцевол  В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року                                                                м. Дніпро

               Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого – судді Барильської А.П., 
       суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу
       Комунального підприємства “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради, 

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради про відшкодування майнової шкоди, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП “Дніпроводоканал” ДМР про стягнення з КП «Дніпроводоканал» ДМР в рахунок відшкодування шкоди грошові кошти у розмірі 111746,48 грн., судовий збір у розмірі 1117.46грн. та витрати на правову допомогу 5000,00 грн..
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28 травня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 відбувся прорив центрального трубопроводу водопостачання, в результаті чого сталося залиття нежитлового приміщення №61а у зазначеному будинку, що належить позивачеві на праві приватної власності, внаслідок чого спричинено пошкодження приміщення та майна, яке в ньому розташоване, і, враховуючи ігнорування відповідачем вимоги щодо відшкодування шкоди в позасудовому порядку, позивач просив суд стягнути зазначені грошові кошти у судовому порядку на його користь з відповідача по справі.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
       Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 48472,56 грн. 
       В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484,72 грн. та витрати на проведення будівельно-технічного дослідження у розмірі 2061,77 грн. /а.с.106-110 Том ІІ/.
       Не погоджуючись з вказаним рішенням КП “Дніпроводоканал” ДМР подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, а також заперечуючи вину у затопленні приміщення позивача та посилаючись на відповідальність позивача і управляючої компанії в утриманні приміщення з порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Разом з цим відповідач зазначає про те, що висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 31 липня 2017 року, складений ДНДІСЕ, не відповідає встановленим нормам проведення дослідження, а при вирішенні питань експертом не було застосовано п.15.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовіведення в населених пунктах України та п.17.27 СНіП 2.04.01-85 “Внутрішній водопровід та каналізація будинків”, враховуючи, що судом призначалась експертиза та справу направлялось до того ж ДНДІСЕ з тими ж питаннями, що і ставились позивачем для експерта при складанні висновку, наданому суду до позову, а в ухвалі суду про призначення експертизи не взяті питання, відповіді на які підтверджують чи спростовують позицію відповідача щодо доведеності вини власника приміщення та організації, під управлінням якої знаходиться будинок, що призвело до відсутності доцільності оплачувати таку експертизу відповідачем.
       Разом з цим позивачем не надавалось документів про право власності на пошкоджене майно та відсутній причинно-наслідковий зв`язок із завданням шкоди внаслідок цього затоплення, враховуючи, що акти про затоплення нежитлового приміщення не містять визначеного переліку майна, яке пошкоджено та такому майну оцінку пошкодження не проводилось, при цьому фотознімки не можуть бути належними доказами, оскільки не зрозуміло де вони були зроблені та чи відносяться вони до затопленого приміщення, належного позивачеві.
       Крім цього апелянт просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. та судовий збір у розмірі 1676,19 грн. /а.с. 137-151 Том ІІ/.
        ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
       Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України). 
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 111746,48 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2013 року за реєстровим №3353, ОСОБА_1 набув у власність нежитлове приміщення №61а, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
       Згідно з копіями актів про затоплення від 28 травня 2017 року та 31 травня 2017 року, представниками комісії встановлено, що 28 травня 2017 року відбулось затоплення усього нульового поверху нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті чого ушкодження зазнало майно, яке знаходилось в ньому. Також встановлено, що вода до приміщення затікала з під землі. Рівень води в приміщенні досягав 22 см. Комісією було встановлено, що причиною затоплення став прорив труби центрального водопостачання перед входом до приміщення з пр.Д.Яворницького.
       Відповідно до копії висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №2677-17 від 31 липня 2017 року, складеного за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження, причиною затоплення нежитлового приміщення №61а, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , є прорив труби центрального водопостачання, що стався 28 травня 2017 року перед входом в приміщення №61а, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Причиною затоплення нежитлового приміщення №61а, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не є дії власника нежитлового приміщення №61а. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт у нежитловому приміщенні №61а, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після залиття складає (з урахуванням ПДВ) 48472,56 грн.
       Також експертизою встановлено, що відповідно до ситуаційного плану міста, виготовленого Головним архітектурно-планувальним управлінням ДМР, поряд з будинком АДРЕСА_1 перед входом в приміщення №61а проходить центральний трубопровід водопостачання. Під час дослідження об`єкту експертом встановлено, що напроти входу в приміщення №61а спостерігаються ознаки, характерні для проведення ремонтних робіт трубопроводу, під час яких виконуються земляні роботи по риттю котловану та його засипання, внаслідок якого порушується цілісність дорожнього, тротуарного покриття. Виходячи з характеру пошкоджень, дані ознаки характерні для залиття, які відбуваються під час витоків із інженерних мереж (прориву трубопроводу), які прокладені під землею зовні будівлі, рідина потрапила через огороджувальні конструкції в середину приміщень, при цьому потрапляння відбувалося через підлогу та низ стін, рівень рідкої рідини піднімався з низу в верх.
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав встановленою наявність вини відповідача у затопленні, що відповідачем не спростовано жодним доказом, визначаючи розмір шкоди, суд першої інстанції прийняв за належний доказ висновок експерта, складений на замовлення позивача, де вартість ремонтно-відновлювального ремонту приміщення становить 48472,56 грн., з чим повністю погоджується і колегія суддів, як і погоджується з тим, що витрати позивача на проведення будівельно-технічного дослідження приміщення склали 753,92 грн.; витрати за видачу акту технічного стану та огляду термопрінтера - 120,00 грн.; витрати за ремонт ноутбука - 370,00 грн.; придбання нового МФУ- 3680,00 грн.; вартість ремонтних робіт блоку живлення термопринтера -1200,00 грн.; заміна пускового реле - 750,00 грн.; прибирання приміщення - 2400,00 грн.; придбання письмового столу - 50000,00 грн., є недоведеними, враховуючи, що доказів того, що ці речі знаходились в момент затоплення приміщення, позивачем не надано та платіжного документу на прибирання приміщення матеріали справи не містять, з огляду на наступне.
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
       Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).
       У пунктах 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
       Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
       Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
       Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
       У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
       У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину.
       До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року, у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).
       Суд першої інстанції вірно встановив наявність вини відповідача у залитті нежитлового приміщення, що належить позивачу на праві власності, на підставі письмових доказів, які містяться в матеріалах справи та які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із завданням шкоди нерухомому майну позивача, що відповідачем не спростовано, що, в силу ст. 1166 ЦК України, є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, враховуючи, що у процесі розгляду справи зазначена презумпція вини завдавача шкоди не спростована, як і не проведено судову експертизу з підстав неоплати її вартості апелянтом, що свідчить про його ухилення отримати належні докази на підтвердження своєї правової позиції та доведеності невинуватості у завданні шкоди.  
       Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року, у справі №263/14437/19.
       Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
       Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що, в силу ст.ст. 89, 367 ЦПК України, виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції. 
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим відсутні підстави для застосування вимог ст. 376 ЦПК України, а апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.
       Відповідно до вимог ст.ст. 133-137, 141 ЦПК України та враховуючи, що рішення суду першої інстанції залишено без змін, то і судові витрати колегією суддів залишаються без змін.
       Колегія суддів зазначає, що судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1676,19 грн., враховуючи результат розгляду скарги, відноситься на рахунок апелянта, як і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн..
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

                                       ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Комунального підприємства “Дніпроводоканал” Дніпровської міської ради — залишити без задоволення.
       Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2023 року– залишити без змін.        
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                         А.П.Барильська 

       Судді:                                                                 С.А.Зайцева                                                                
                                                                        Ж.І.Максюта