ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4963/23 Справа № 176/1344/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Павловська  І.А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року в цивільній справі номер 176/1344/22 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області звернулось Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 серпня 2020 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10015/0562 філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , на підставі заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту), укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електричного платіжного засобу (платіжної картки).
АТ «Ощадбанк» виконало свої зобов`язання, надавши кредит боржнику на загальну суму 69000,00 гривень у вигляді відновлювальної кредитної лінії на платіжну картку.
Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості.
Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, яка станом на 04 березня 2022 року складає 79953,15 гривень, з яких: 68999,15 гривень – основний борг; 10448,90 гривень – проценти за користування кредитом; 238,19 гривень – 3% річних на суму простроченого кредиту; 80,15 гривень – 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів; 186,76 гривень – втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), що утворилась станом на 04 березня 2022 року та складається основного боргу по кредиту в розмірі 42607 (сорок дві тисячі шістсот сім) гривень 32 копійки.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» понесені судові витрати в розмірі 1322 (одна тисяча триста двадцять дві) гривні 13 копійок. 
Із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог не погодилось АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», подало апеляційну скаргу, просило скасувати рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору.
Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції надав невірну правову аргументацію суті правовідносин, що виникли між сторонами позову та дійшов хибного та передчасного висновку.
Суд першої інстанції розцінював комісійну винагороду за обслуговування кредиту як фактичне нарахування процентів.
АТ «Ощадбанк» при формуванні типових договорів додержується вимог статті 9 Закону України «Про споживче кредитування».
При підписанні заяви сторонами погоджені усі істотні умови кредитного договору (в тому числі нарахування та погашення комісії за обслуговування договору). Не знання закону чи неправильне його тлумачення однією з сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційний нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Відносно зменшення основного боргу за рахунок сплачених коштів за комісію, банк зазначає, що ОСОБА_1 проставленням власноруч свого підпису надав право банку здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків для погашення будь-яких його грошових зобов`язань перед банком, що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений в майбутньому з банком про що зазначено в п. 10 блоку 4 заяви.
Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Апелянтом щодо суми 10448,90 грн на протязі всього розгляду справи вживаються три різних визначення. В позовній заяві 10448,90 грн – проценти за користування кредитом, в додаткових поясненнях від 05.09.2022 року 10448,90 грн – комісійна винагорода за обслуговування кредиту, в апеляційній скарзі 10448,90 грн – комісія за користування кредитом.
В позовній заяві позивачем вказувалось, що обґрунтований розрахунок сум заборгованості складений станом на 04.03.2022 року, як доказ додається до позовної заяви. З даного розрахунку вбачається, що заборгованість за процентами та комісією за користування кредитом складають 10448,90 грн, комісія складає 0,00 грн. Іншого розрахунку позивачем не надавалось.
В самій апеляційній скарзі апелянт сам підтверджує та вказує, що відповідач повинен сплачувати саме відсотки (проценти) – так в розділі апеляційної скарги «Обставини справи» апелянт вказує: «Проте встановлені договором терміни повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит позичальником не дотримуються».
Наведена поведінка позивача з постійною зміною визначень є маніпулюванням з метою найбільшого стягнення з відповідача, що об`єктивно не відповідає принципу добросовісності.
Заява не містить заявленої позивачем комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 3,2% від суми використаного кредиту.
Зазначені позивачем Умови кредитування, Паспорт споживчого кредиту та Додатки до
позову не містять підтверджень, що саме ці Умови відповідач розумів, ознайомився і погодився з
ними, підписуючи заяву. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 05 серпня 2020 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10015/0562 філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , на підставі заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електричного платіжного засобу (платіжної картки) (далі – Заява) (а.с. 23-24).
Отримання відповідачем ОСОБА_1 відповідно до зазначеної вище заяви від позивача грошових коштів підтверджується випискою по картковому рахунку № НОМЕР_1 за період з 05.08.2020 року по 04.03.2022 року (а.с. 27-36).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним рахунком від 04.03.2022 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем становить 79953,15 гривень, з яких: 68999,15 гривень – основний борг; 10448,90 гривень – проценти за користування кредитом; 238,19 гривень – 3% річних на суму простроченого кредиту; 80,15 гривень – 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів; 186,76 гривень – втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (а.с. 25-26).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 02.08.2022 року №2126 старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 з 29 березня 2022 року (а.с. 106).
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_3 від 15.04.2020 р №662/о ОСОБА_1 в період часу з 10 листопада 2019 року по 15 квітня 2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в селі Денежникове Новоайдарського району Луганській області (а.с. 110).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме в такому розмірі.
З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись в повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2020 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10015/0562 філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , на підставі заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту), укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електричного платіжного засобу (платіжної картки) (далі – Заява).
Згідно п. 3.3. Заяви, підписанням цієї заяви клієнт ініціює одержання (встановлення/збільшення) кредиту на споживчі потреби, погоджується з умовами користуванням кредитом відповідно до умов Договору та підтверджує укладення між ним та банком кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій Заяві (зокрема, розміром Кредиту) та в договорі, у тому числі:
1) картковий рахунок, на який встановлюється кредит № НОМЕР_1 ;
2) максимальний розмір кредиту 250000,00 гривень;
3) строк користування кредитом до закінчення строку дії платіжної картки;
4) процентна ставка за кредитом фіксована:
- розмір процентної ставки за користування кредитними коштами (крім Грейс-періоду) 0,00 процентів річних;
- процентна ставка за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки 0,001 процентів річних;
- процентна ставка за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (несанкціонований овердрафт) 60 процентів річних;
- процентна ставка за користування кредитом, яка застосовується у разі припинення трудового договору або цивільно-правового договору між клієнтом та організацією або розірвання договору зарплатного проекту, укладеного між банком та організацією, відрахування та/або закінчення навчання клієнта у навчальному закладі визначається згідно з Умовами користування кредитною лінією (кредитом), що Додатком 1 до Договору (Загальні умови кредитування);
5) періодичність сплати процентів щомісячно;
6) розмір комісійної винагороди за зняття готівкових коштів, наданих в Кредит (розмір комісійної винагороди вказано згідно з Тарифами, чинними на дату складання цієї Заяви) 2,99% від суми таких коштів;
7) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтована загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення Договору зазначена в Паспорті споживчого кредиту, що є Додатком 5 до Договору;
8 )порядок погашення кредиту щомісячно в розмірі, визначеному Умовами користування кредитною лінією (Кредитом), що є Додатком 1 до Договору;
9) наслідки невиконання або неналежного виконання умов Договору визначаються умовами Договору.
Отримання відповідачем ОСОБА_1 , відповідно до зазначеної вище заяви від позивача грошових коштів підтверджується випискою по картковому рахунку № НОМЕР_1 , за період з 05.08.2020 року по 04.03.2022 року.
Зазначена заява підписана відповідачем, тому відповідно до пункту 3.3 заяви відповідач ОСОБА_1 власним підписом підтвердив про обізнаність та згоду з розміром комісійної винагороди за зняття готівкових коштів, наданих в кредит, який складає 2,99% від суми таких коштів (а.с. 24).
З розрахунку заборгованості за кредитним рахунком від 04.03.2022 вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем, становить 79953,15 гривень, з яких: 68999,15 гривень – основний борг; 10448,90 гривень – проценти за користування кредитом; 238,19 гривень – 3% річних на суму простроченого кредиту; 80,15 гривень – 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів; 186,76 гривень – втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.
Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості з комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 10448,90 грн є обґрунтованими.
Апеляційний суд вважає, що посилання суду першої інстанції на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» » є помилковим, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_3 від 15.04.2020 року №662/о ОСОБА_1 в період часу з 10 листопада 2019 року по 15 квітня 2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в селі Денежникове Новоайдарського району Луганській області.
З довідки військової частини НОМЕР_2 від 02.08.2022 року №2126 вбачається, що старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 з 29 березня 2022 року.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, позовні вимоги про стягнення комісійної винагороди за обслуговування кредиту охоплюють період з 30 серпня 2020 року по 21 січня 2022 року.
Тобто, періоди часу перебування на військовій службі та участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях Яхшибоєва Д.Б зазначені в довідках військової частини НОМЕР_3 №662/о від 15.04.2020 року, а саме: з 10 листопада 2019 року по 15 квітня 2020 року, та №2126 від 02.08.2022 року, а саме: з 29 березня 2022 року, не входять до періоду часу, який стосується предмету позову.
Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно необґрунтованості у відмові в задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу та комісійної винагороди за зняття готівкових коштів, наданих у кредит, заслуговують на увагу. 
Тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за комісійною винагородою за зняття готівкових коштів, наданих у кредит, в розмірі 10448,90 грн, а також заборгованість за основним боргом по кредиту за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), в розмірі 68999,15 грн.
Інші доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, і не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у частині спору про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається з комісійної винагороди за обслуговування кредиту,а також ухвалюючи рішення про стягнення суми основного боргу по кредиту за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.
Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається з комісійної винагороди за обслуговування кредиту – підлягає скасуванню, з ухваленням судового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а також рішення підлягає зміні в частині спору про стягнення основного боргу по кредиту.
Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційна скарга АТ «Державний ощадний банк України» підлягає частковому задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмір 3721,50 грн (а.с. 188), тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Державний ощадний банк України» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1714,79 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за комісійною винагородою за обслуговування кредиту – скасувати, в частині стягнення основного боргу за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) - змінити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість з комісійної винагороди за обслуговування кредиту за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), що утворилась станом на 04 березня 2022 року в розмірі 10448,90 грн, та заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), що утворилась станом на 04 березня 2022 року та складається основного боргу по кредиту в розмірі – 68999,15 грн, а всього 79448,05 грн. 
В іншій частині рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1714,78 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: