ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                    Головуючий І інстанції: Корольова Г.Ю.
26 вересня 2023 р.	Справа № 592/49/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Моісеєнка Олександра Сергійовича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 червня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1    до інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Моісеєнка Олександра Сергійовича   про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
04.01.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Моісеєнка Олександра Сергійовича, в якому просить: скасувати постанову серії ЕАО №5144449 від 14.12.2021 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в сумі 20400 грн за порушення ч.4 ст.126 КУпАП.
Вимоги мотивував тим, що постановою відповідача серії ЕАО №5144449 від 14.12.2021 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що він 13.12.2021 о 23:50:00 год. М. Косівщинська, 10, начебто, керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування Зарічним районним судом м. Суми від 17.01.2019, чим порушив п. 2.1. а Правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. Вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, так як не зафіксовано особу, яка перебувала за кермом цього автомобіля, до того ж ніякого рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17.01.2019 про позбавлення його права керування транспортним засобом не існує, а також оскаржувана постанова не містить місця вчинення адміністративного правопорушення, оскільки зазначено «м. Косівщинська, 10», що унеможливлює ідентифікацію такого місця. За таких обставин просить скасувати постанову серії ЕАО №5144449 від 14.12.2021 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в сумі 20400 грн за порушення ч.4 ст.126 КУпАП.
Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що 13.12.2021 близько 23 год. 50 хв. в Суми по вул. Косівщинській поблизу буд. № 10 було виявлено дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , водій керуючи транспортним засобом MITSUBISHI OUTLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , в подальшому ним виявився позивач, не вибрав безпечної швидкості руху, був неуважним за кермом в результаті чого здійснив наїзд на житловий будинок по вул. Косівщинській, 13 в м. Суми, чим порушив п. 2.3 б, п. 12.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 061143 від 14.12.2021 за ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, житлова будівля зазнала пошкодження з матеріальним збитком. Крім того, позивач ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1 а Правил дорожнього руху, а саме: він керував транспортним засобом, якого позбавлено права керування транспортними засобами згідно з вироком Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2021 по справі 591/2758/13, за що передбачена відповідальність за ч..4 ст. 126 КУпАП. Вважає, що постанова є законною, крім того, при винесенні постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням принципу рівності перед законом, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.06.2023 вимоги адміністративного позову ОСОБА_1  задоволено.
Судовим рішенням скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО №5144449 від 14.12.2021 винесену інспектором взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Моісеєнком Олександром Сергійовичем, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП у виді штрафу 20400 грн., а провадження по справі  закрито.
Судове рішення вмотивовано тим, що у судовому засіданні був переглянутий диск з відеозаписом, наданий відповідачем і з відеозапису не вбачається, що саме водій ОСОБА_1 керував автомобілем MITSUBISHI OUTLANDER, д.н.з. НОМЕР_1 . Також, суд зазначив, що відповідач вказує, що ОСОБА_1 позбавлений права керування Зарічним районним судом м. Суми на строк три роки, при цьому долучає до матеріалів справи вирок Зарічного районного суду м.Суми від 27.11.2013, натомість у постанові посилається на вирок Зарічного районного суду м.Суми від 17.01.2019, а у відзиві на вирок, який ухвалено 27.11.2021. Таким чином, відповідачем не надано доказів того, що саме на момент винесення постанови про адміністративне правопорушення від 14.12.2021 позивач не мав права керування транспортним засобом, будучи позбавленим такого права.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі інспектор взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Моісеєнко Олександр Сергійович, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2022 в справі № 592/16205/21 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного.
Зазначає, що в ході перевірки анкетних даних позивача через інформаційно - комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» було встановлено, що позивача позбавлено права керування транспортними засобами на строк 3 роки відповідно до вироку Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2013, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Посилається на те, що факт керування позивачем транспортним засобом MITSUBISHI OUTLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , що мало місце 13.12.2021 близько 23 год. 50 хв. за адресою: м. Суми, вул. Косівщинська, 10 підтверджується письмовим пояснення свідка дорожньо - транспортної пригоди, копія пояснення свідка наявна в матеріалах справи. 
Також відповідач зазначає, що вироком Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2013 по справі № 591/2758/13-к позивача визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України і призначено йому за цим законом покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Строк покарання засудженого рахується з дня його затримання з 17.01.2014. Кінець строку затримання 17,01.2019. 
Відповідач вказує, що ним правильно кваліфіковано адміністративне правопорушення за пунктом ПДР та статтею КУпАП, але допущено помилку в графі 5 постанови та помилково зазначено «Зарічним районним судом від 17.01.2019» замість «вироку Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2013», що не є обставиною, яка звільняє позивача від адміністративної відповідальності, не змінює суті та обставин адміністративного правопорушення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.
За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За приписами  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 14.12.2021 року інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Сумській області Моісеєнком О.С. винесена постанова щодо позивача ОСОБА_1 , в якій зазначено, що 13.12.2021 о 23:50 за адресою: м. Суми, вул. Косівщинська, 10, водій керував транспортним засобом, при цьому був позбавлений права керування Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст.286 КК України від 17.01.2019 року, чим порушив п. 2.1. а Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР).
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
Статтею 16 Закону України "Про дорожній рух" визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пп. "ґ" п. 2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.
Згідно з пп. "а" п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII.
Виходячи з викладеного, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
З аналізу наведеного слідує, що згідно законодавства України, на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб.
За таких обставин, посилання скаржника на те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 по справі № 127/19283/17.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
З матеріалів справи вбачається, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП відбулося через керування позивачем автомобілем марки MITSUBISHI OUTLANDER, д.н.з. НОМЕР_1 , за наявності рішення суду про позбавлення права керування.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу наведеної норми слідує, що відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до п.п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідачем на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення було надано до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери (бодікамери) поліцейського, на якому зафіксовано процес розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та складання відповідної постанови серії ЕАО № 5144449 від 14.12.2021, яку і оскаржує позивач.
Приписами ч. 10 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" встановлено заборону керування транспортними засобами особами, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Судом встановлено, що вироком Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2013 по справі № 591/2758/13-к ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2, 289 ч. 1 КК України і призначити йому за цим законом покарання :
За ст. 289 ч. 1 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.
За ст. 286 ч. 2 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим і остаточно визначити до відбуття покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк гри роки.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 , після набрання вироком чинності, обрано у вигляді тримання під вартою.
Вирок Зарічного райсуду м. Суми від 27.11.2013, набрав законної сили – 30.12.2013.
Як вбачається з ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 30.01.2017 у справі 545/185/17 згідно Протоколу затримання особи від 17.01.2014, встановлено, що засуджений ОСОБА_1 був затриманий – 17.01.2014.
Строк покарання засудженого рахується з дня його затримання з 17.01.2014. Кінець строку затримання 17.01.2019. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, відповідно до положень ст. 55 Кримінального кодексу України, тобто строк позбавлення права керування транспортними засобами почався з 17.01.2019. 
Отже, станом на момент зупинення працівниками поліції транспортного засобу позивача (13.12.2021), останній був позбавлений права його керування.
Щодо посилань суду позивача та суду першої інстанції на те, що відповідач вказує, що ОСОБА_1 позбавлений права керування Зарічним районним судом м. Суми на строк три роки, при цьому долучає до матеріалів справи вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2013, натомість у постанові посилається на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 17.01.2019, а у відзиві на вирок, який ухвалено 27.11.2021, таким чином, відповідачем не надано доказів того, що саме на момент винесення постанови про адміністративне правопорушення від 14.12.2021 позивач не мав права керування транспортним засобом, будучи позбавленим такого права, колегія суддів зазначає наступне.
Факт позбавлення позивача права керувати транспортними засобами на строк три роки встановлено вироком Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2013 по справі № 591/2758/13-к.
Технічна помилка/описка в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення щодо дати прийняття вироку Зарічним районним судом м. Суми цей факт не спростовує. 
Також в обґрунтування заявлених вимог позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки транспортним засобом останній не керував.
Однак, з такими доводами позивача колегія суддів не може погодитися, оскільки наявні в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського та письмовими поясненнями свідка дорожньо- транспортної пригоди ОСОБА_2 (копія пояснення свідка наявна в матеріалах справи). 
В письмовому пояснені свідок ОСОБА_2 зазначає, що 13.12.2021 близько 23 год. 50 хв. за адресою: м. Суми. вул. Косівщинська, 10 за участю транспортного засобу MITSUBISHI OUTLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 відбулася дорожньо-транспортна пригода та з водійської сторони з вищевказаного транспортного засобу вийшов саме позивач, що свідчить про те, що саме позивач керував транспортним засобом MITSUBISHI OUTLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , що мало місце 13.12.2021  близько 23 год. 50 хв. за адресою: м. Суми, вул. Косівщинська, 10.
Слід зазначити, що зі змісту розмови, зафіксованої на відеозаписі, вбачається, що саме позивач керував автомобілем.
Таким чином, доводи позивача щодо не керування ним транспортним засобом на час його зупинки повністю спростовуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом, в тому числі відеозаписом подій, які передують складанню постанови про притягнення до відповідальності позивача за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Крім того, як вбачається з матеріалів справи стосовно ОСОБА_1 складено також протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім того, колегія суддів зазначає, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2022 у справі № 592/16205/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що поліцейським доведено правомірність дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. У той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Оскільки наведені вище обставини залишені судом першої інстанції поза увагою, та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів, задовольняючи вимоги апеляційної скарги відповідача, скасовує судове рішення та приймає нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Ураховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, що мають значення для справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог скасування оскаржуваної постани та закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частини друга статті 77 КАС України).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, скасовує судове рішення та приймає нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1 і 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 268-274, 287, 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Моісеєнка Олександра Сергійовича - задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 червня 2023 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1  до інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Моісеєнка Олександра Сергійовича  про скасування постанови про адміністративне правопорушення -  відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	С.С. Рєзнікова    А.О. Бегунц