Справа № 343/4/23 
Провадження № 22-ц/4808/993/23 
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів                                             Василишин Л.В., Фединяка В.Д., 
секретаря                                       Працун В.В.,
з участю особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Білянського Н.С.,  представників позивачки ОСОБА_2 адвоката Кажука  В.Б. і  ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Долинського міського нотаріального округу Ананевич Оксана Михайлівна, про розірвання договору довічного утримання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Лицуром І.М. 31 травня 2023 року в м. Долина Івано-Франківської області, повний текст якого складено 09 червня 2023 року,        
                                                       в с т а н о в и в:
У січні 2023 року ОСОБА_2 подано позов до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 з 26.05.1982 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік помер, дітей у шлюбі не було, тому після смерті чоловіка фактично залишилась сама. 
До неї приходили працівники соціальної служби, а в 2014 році одна із працівниць запропонувала, щоб за нею здійснювати догляд її сестра – ОСОБА_1 , на що вона погодилась.
20 серпня 2014 року між нею та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання, за умовами якого передала у власність останній належну на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а відповідачка зобов`язалася здійснювати за нею догляд, забезпечувати продуктами харчування, ліками, займатися прибиранням в квартирі тощо.
Умови договору довічного утримання з її сторони (позивачки) виконано в повному обсязі. Вона погоджувалася на відчуження належної їй квартири після смерті на користь відповідачки, але за умови, що остання буде доглядати за нею.
Після укладення договору ОСОБА_1 приходила до неї через день, в подальшому  - раз на тиждень. Останнім часом почала з`являтися рідко.
В жовтні 2022 року вона захворіла та лежала з  підвищеною температурою тіла кілька днів, відповідачка до неї не навідалась. У зв`язку з цим вона звернулася до сусіда та переказала, щоб приїхала племінниця ОСОБА_5 . Племінниця відвезла її в Долинську районну лікарню, де перебувала на стаціонарному лікуванні з 06.10.2022 року по 11.11.2022 року. Після виписки з лікарні племінниця забрала її за своїм місцем проживання по АДРЕСА_2 , де вона проживає і на даний час.
Зазначені обставини підтверджують факт невиконання відповідачкою своїх обов`язків, передбачених договором довічного утримання, що є підставою для його розірвання.
Просила розірвати договір довічного утримання №1681 від 20.08.2014 року, укладений між нею та ОСОБА_1 ; зняти заборону на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру та стягнути судові витрати (а.с.1-2).
Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2023 року суду позов задоволено частково. Розірвано договір довічного утримання від 20.08.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу Ананевич Оксаною Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за № 1681. Застосовано наслідки розірвання договору довічного утримання, а саме: скасовано обтяження на нерухоме майно - заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , встановлену 20 серпня 2014 року приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу Ананевич Оксаною Михайлівною на підставі договору довічного утримання від 20.08.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1681, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15258417. В задоволенні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , відмовлено. Стягнуто з  ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2 сплачену суму судового збору в розмірі 1 073,60 грн (а.с.100-103).
Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального і процесуального права.
Апелянт зазначає, що з моменту укладення договору довічного утримання безперервно дбала про фізичний стан позивачки, збереження в її оселі належних санітарно-гігієнічних умов, забезпечувала продуктами харчування та гарячою їжею. Не зважаючи на те, що договором встановлена фіксована вартість матеріального забезпечення в розмірі 200 гривень, здійснювала особисті витрати на користь позивачки на суму, яка перевищує зазначену в договорі. Отже, добросовісно виконувала свої обов`язки, передбачені договором.
На підтвердження її дій Долинським районним судом допитано свідків, які підтвердили регулярний догляд та опіку нею позивачкою.
Наголошує, що періоди, коли вона рідко навідувалася до позивачки, були попередньо узгоджені між сторонами за взаємною згодою у зв`язку з пандемією коронавірусної хвороби та ризиком для життя і здоров`я особи похилого віку, якою є позивачка. При цьому, вона регулярно підтримувала контакт із ОСОБА_2 особисто або через посередників з числа близьких родичів відповідачки, максимально забезпечувала побутові умови позивачки.
На підтвердження витрат та виконання нею умов договору довічного утримання долучила до апеляційної скарги копії квитанцій щодо здійснення фінансових операцій для забезпечення  побутових умов, зокрема за період з січня 2021 по грудень 2022 року.
Наголошує, що судом не враховано покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтвердили виконання нею (відповідачкою) умов договору довічного утримання, також не взято до уваги акт обстеження від 25.10.2022 року, який засвідчує здійснення догляду за позивачкою.
Також не враховано той факт, що їй (відповідачці) було відомо про існування заповіту на користь племінниці позивачки. Проте вона і надалі сумлінно виконувала умови, передбачені договором довічного утримання, що підтвердила сама позивачка.
Щодо аргументів, що одна із працівниць відділу соціальної допомоги ОСОБА_8 надавала послуги позивачці, зазначає, що перебуваючи в родинних стосунках ОСОБА_8 безоплатно допомагала відповідачці – своїй сестрі, за її проханням, для регулярного догляду за позивачкою.
З цих підстав просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі  (а.с.111-114).
Представником ОСОБА_2 адвокатом Кажуком В.Б. подано відзив на апеляційну скаргу. В обґрунтування зазначає, що під час розгляду в суді відповідачка визнала, що всі кошти за комунальні послуги сплачувались із власних коштів позивачки, а вона за весь час дії договору тільки декілька разів, взявши гроші у позивачки, заплатила за квартиру. Щодо поданих до апеляційної скарги квитанцій за послуги за період до грудня 2022 року зазначає, що з жовтня 2022 року позивачка проживає у племінниці Принди Ніни в с. Міжріччя Болехівської міської ради і з того часу відповідачка не тільки не оплачувала жодних послуг, але й жодного разу не бачила позивачку. Судом також вірно проаналізовано надані свідками покази та оцінено докази в їх сукупності. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. 
У судове засідання не з`явилася третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Долинського міського нотаріального округу Ананевич О.М., про день та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованою кореспонденцією.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за  її відсутності.
Вислухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Білянського Н.С., представників позивачки ОСОБА_2 адвоката Кажука В.Б. і  Парахоняка Б.Т., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку про її необґрунтованість , виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що 20.08.2014 року ОСОБА_2 уклала із ОСОБА_1 договір довічного утримання, що посвідчений приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу Ананевич О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1681, про що свідчить копія цього договору (а.с. 46-47). 
За цим договором ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 належну їй квартиру по АДРЕСА_3 , а остання зобов`язалася довічно доглядати за нею.
Згідно пункту 9 вказаного договору, за згодою сторін на ОСОБА_1 було покладено такі обов`язки: забезпечення ОСОБА_2 житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання та користування квартирою, без права постановки на реєстраційний облік та проживання в ній сторонніх осіб; здійснення над ОСОБА_2 догляду та надання необхідної допомоги, забезпечення придбання та доставки продуктів харчування, одягу; надання побутових послуг, прання постільної білизни, тощо; після смерті ОСОБА_2 поховати її з додержанням прийнятих громадських та християнських звичаїв, встановити пам`ятник; забезпечити належними лікувальними засобами або надати необхідну для лікування суму; до смерті ОСОБА_2 не укладати щодо майна, яке отримане за цим договором, правочини, не передавати майно іншій особі. Вартість матеріального забезпечення оцінена сторонами в 200,00 грн. в місяць.
Відповідно до п. 22 договору, в зв`язку з посвідченням договору довічного утримання накладено заборону на відчуження квартири в АДРЕСА_3 , що підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 312177776 від 12.10.2022 року (а.с. 5).
З виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 3839 (а.с. 10) вбачається, що ОСОБА_2 з 06.10.2022 року по 11.10.2022 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» з діагнозом: коронавірусна хвороба середньої важкості, гіпертермічний синдром, гострий необструктивний бронхіт. 
Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.10.2022 року, складений депутатом Болехівської міської ради Гасяк М.М. з участю представників громадськості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 9) підтверджує, що з 10 жовтня 2022 року ОСОБА_2 проживає в будинковолодінні в АДРЕСА_2 , де також проживає ОСОБА_11 , яка здійснює за нею догляд.
Як пояснила суду позивачка, оскільки відповідачка припинила виконувати обов`язки за договором довічного утримання, то вона змушена була звернутися за доглядом до своєї племінниці ОСОБА_11 , яка повністю забезпечує її доглядом з жовтня 2022 року.
Даний факт не заперечується самою відповідачкою.
Також цей факт підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . 
Зокрема, свідок ОСОБА_11 вказала, що позивачка є рідною сестрою її дідуся, тобто її тіткою. Вона двічі на тиждень приїжджала до тітки, доглядала за нею, привозила їжу, прала одяг. Їй відомо, що до тітки приходила жінка з соціальної служби, яка допомагала з доглядом, а про ОСОБА_1 остання ніколи не говорила. Коли тітка захворіла, вона привезла їй ліки та пропонувала забрати до свого місця проживання, однак, та відмовилася. Пізніше їй зателефонував пастор ОСОБА_18 та повідомив, що тітка у лікарні, він же після виписки призів останню до неї в с.Міжріччя. Тоді тітка сказала, що хоче подарувати їй квартиру, тому вони звернулися до нотаріуса, де вона дізналася про наявність договору довічного утримання.
Свідок ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_11 працювала разом з його дружиною. Протягом 2021-2022 років він возив ОСОБА_11 до її тітки ОСОБА_2 в м.Долину, кілька разів заходив до квартири, заносив картоплю. ОСОБА_19 привозила позивачці їжу, прала речі, оплачувала комунальні послуги. Коли ОСОБА_2 перебувала у лікарні, він двічі їздив з ОСОБА_11 до неї, тітка просила забрати її с.Міжріччя. Йому відомо, що, окрім племінниці, догляд за ОСОБА_2 здійснювали працівники соціальної служби. Про те, що позивачка уклала договір довічного утримання йому відомо не було, остання казала, що склала заповіт на користь сестри ОСОБА_11 , яка проживає в Чеській Республіці. 
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_11 є її сусідкою. Позивачка проживає у племінниці з осені 2022 року, остання забрала до себе ОСОБА_2 , коли та захворіла і потрапила до лікарні. 
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що була сусідкою позивачки, 3 роки тому переїхала в с.Надіїв, однак навідувалася до ОСОБА_2 часто та жодного разу не бачила відповідачки, а лише одного разу соціального працівника. Позивачка сама готувала собі їжу, інколи вона їй приносила. 
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні вказала, що позивачка є її родичкою, догляд за останньою здійснювали працівники соціальної служби. Вона працювала ліфтером, тому часто приходила до ОСОБА_2 у свою зміну, купувала їй хліб, молоко, ліки, приносила їжу, вимірювала артеріальний тиск. Прибирала в квартирі позивачки, вибивала килимки сусідка ОСОБА_15 . Жодного разу вона ОСОБА_1 у позивачки не бачила, остання про неї ніколи не згадувала. 
В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 підтвердила, що є сусідкою позивачки, тому часто приходила до неї. В квартирі було прибрано, так як щотижня до ОСОБА_2 приходила соціальна працівниця.
Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що позивачку знає більше 30 років, жили в одному під`їзді. Вона бачила, що до ОСОБА_2 двічі приходили діти брата позивачки, приїздив племінник з Криму, а відповідачки ніколи не бачила.
Свідок ОСОБА_20 пояснив, що його дружина працює в лікарні, тому йому відомо, що коли ОСОБА_2 захворіла, її туди привозила не ОСОБА_1 . 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 вказала, що вона працює в соціальній службі та щопонеділка і щочетверга приходила до ОСОБА_2 , прибирала в квартирі, мила вікна, інколи прала одяг та один раз в тиждень приносила обід з їдальні. Коли позивачка потрапила до лікарні, вона розмовляла з відповідачкою по телефону, але її ніколи  не бачила.
На підтвердження своїх заперечень проти позову та належного виконання умов укладеного з позивачкою договору довічного утримання відповідачка заявляла клопотання про допит свідків.
Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказала, що працювала в соціальній службі та обслуговувала одиноку громадянку ОСОБА_2 , яка попросила її знайти жінку, якій вона передасть належну їй квартиру в обмін на догляд. Вона запропонувала це своїй сестрі ОСОБА_1 і та погодилася. Вони приходили до ОСОБА_2 по черзі. Сестра забезпечувала пересування і супровід позивачки до лікарень, оскільки в останньої була підозра на онкологічне захворювання, потім була внутрішня кровотеча, офтальмологічна хірургічна операція. Також вона привозила позивачці картоплю, купувала ліки. Коли ОСОБА_2 захворіла та потрапила до лікарні, вони відвідували її, приносили все необхідне. В лікарні ОСОБА_2 сказала, що поїде до племінниці ОСОБА_11 . 
Показання свідка ОСОБА_8 суд поставив під сумнів з огляду на близькі родинні відносини (рідна сестра) з відповідачкою. 
Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що служить пастором в церкві Євангелистів, до якої належить ОСОБА_2 , тому часто приходив до позивачки додому. Кілька разів він бачив ОСОБА_1 , яка допомагала ОСОБА_2 , а також соціального працівника ОСОБА_8 , яка прибирала. В квартирі позивачки завжди було прибрано, остання мала їжу, ніколи не скаржилася. З ОСОБА_11 він познайомився в лікарні восени 2022 року, де на той час лікувалася позивачка. Саме він телефонував їй та відповідачці з приводу того, що ОСОБА_2 госпіталізовано. 
В судовому засіданні свідок ОСОБА_21 підтвердив, що він служить пастором і в їхній громаді прийнято провідувати людей похилого віку. До позивачки він приходив протягом 2014-2020 років, після нього прийшов пастор ОСОБА_18 . В позивачки вдома вони молилися, бачив там і відповідачку, і її сестру, які прибирали в квартирі, приносили їжу. ОСОБА_2 скарг не мала, говорила, що відповідачка приносила їй ліки. 
Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_22 вказали, що відповідачка та її сестра доглядали за ОСОБА_2 , ходили в магазин за продуктами харчування, в аптеку, прибирали в квартирі.
Свідок ОСОБА_23 суду вказала, що працює разом з ОСОБА_8 . Сестри доглядали за позивачкою, часто викликали їй швидку медичну допомогу, возили на обстеження до м.Івано-Франківськ, купували в аптеці ліки. Зі слів ОСОБА_8 їй відомо, що ОСОБА_1 готувала їжу для ОСОБА_2 . 
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснила, що бачила, як до ОСОБА_2 приходять дві жінки, які вибивали килимки, ходили в магазин. З відповідачкою вона не знайома, знайома лише з ОСОБА_25 .
Судом також встановлено та не спростовано відповідачкою, що позивачка з 11.02.2009 року отримувала безоплатну соціальну послугу «Догляд вдома», після укладення договору довічного утримання і до 01.06.2021 року соціальні послуги їй продовжували надавати соціальні працівники: ОСОБА_8 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , а з 01.06.2021 року по 16.01.2023 року ОСОБА_2 перебувала на обслуговуванні соціального працівника ОСОБА_17 , що підтверджується довідками Комунального закладу Центру надання соціальних послуг Долинської міської ради Івано-Франківської області № 42/01-08 від 27.04.2023 року та № 18/01-08 від 23.02.2023 року (а.с. 70, 89).
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання відповідно до умов укладеного договору довічного утримання, за наявності неприязних стосунків між сторонами договору та небажанні позивачки продовжувати такі відносини і приймати допомогу від відповідачки, дійшов висновку про розірвання договору.
З такими висновками апеляційний суд погоджується з огляду на таке.
В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Аналіз вказаної статті свідчить про те, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував ці поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем в силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.
Згідно ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Частиною 1 ст. 749 вказаного Кодексу передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
За правилами ст. 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 даного Кодексу, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
У відповідності до тлумачення вказаної норми, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України).
Згідно з вимогами ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 645/3284/19 (провадження № 61-15301св20), від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц (провадження 61-6725св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 759/501/17 (провадження № 61-14554св18).
Відповідно до правових висновків Верховного Суду: «не усяке порушення договору, навіть якщо це прямо прописано у договорі, - є підставою для розірвання договору. Вирішуючи питання про розірвання договору в зв`язку з його невиконанням, - суд має враховувати права та інтереси обох сторін договору, з`ясувати, чи є порушення суттєвим для сторони, яка вимагає розірвання договору та чи не поставить розірвання договору у явно невигідне становище іншу сторону договору».
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19 навів критерії, які необхідно враховувати при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання.
Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати в реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмірі, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» - позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Відповідно до статті 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту (1) застосовується у відповідь на порушення боржником договору (2) застосовується з ініціативи кредитора (3) спрямований на захист прав кредитора та (4) позбавляє боржника певних суб`єктивних прав. У такому разі боржник позбавляється права вимагати виконання договору кредитором, оскільки розірвання договору тягне для боржника, який допустив порушення, цілком конкретний негативний наслідок - він позбавляється суб`єктивних прав, наданих йому договором.
Відповідно до статті 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності.
Зі змісту укладеного між сторонами 20 серпня 2014 року договору довічного утримання встановлено, що сторони договору обумовили такі істотні умови:
- довічне право проживання відчужувача у всій квартирі, яка є предметом даного договору;
- вчасну сплату матеріального забезпечення у розмірі 200,00 гривень щомісяця;
- догляд (опікування), що надається набувачем відчужувачу, та включає у себе, в тому числі: надання необхідної допомоги, забезпечення придбання та доставки продуктів харчування, одягу; надання побутових послуг, прання постільної білизни, тощо; забезпечення належними лікувальними засобами або надання необхідної для лікування суми. 
Згідно пункту 19 договору, у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача, договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.
Верховний Суд у постанові від 13 травня 2021 року (справа № 752/818/17) та від 24 червня 2021 року (справа № 644/1566/19) зазначив, що істотними умовами договору довічного утримання є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг. Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 6 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.
Із матеріалів справи встановлено, що в порушення умов договору відповідачка не здійснювала догляду за позивачкою, яка є особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги. Зокрема, поясненнями свідків підтверджено факт повного невиконання ОСОБА_1   лише з жовтня 2022 року умов договору довічного утримання та неналежного виконання умов цього договору в попередній період.
Крім того, підставою для розірвання договору довічного утримання може бути як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання, і саме на відповідача покладається обов`язок доведення факту належного виконання умов договору.
В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення для оцінки порушення як істотного.
Проте, докази повного виконання відповідачкою умов договору довічного утримання щодо надання необхідної допомоги відсутні, що свідчить про порушення ОСОБА_1 договірних умов щодо довічного утримання ОСОБА_2 .
Поясненнями свідків зі сторони відповідача хоча і підтверджено про надання певного утримання ОСОБА_1 позивачу, однак показання свідків не підтверджують систематичність та періодичність надання утримання позивачу, прибирання квартири, готування їжі та належного виконання своїх обов`язків за спірним договором.
Крім того, показання допитаних в судовому засіданні за клопотанням відповідачки свідків не доводять факту належного виконання ОСОБА_1 умов договору протягом всього періоду дії договору, а підтверджують періодичне та часткове надання позивачці обумовленої договором допомоги та догляду.
Порушення вищенаведених умов договору довічного утримання, на переконання апеляційного суду, є істотними, оскільки сторона відчужувача була значною мірою позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору: отримання щомісячного матеріального забезпечення,  здійснення догляду та надання необхідної допомоги, придбання та доставку продуктів харчування, одягу, оплати комунальних послуг, своєчасного сприяння щодо забезпечення медичною допомогою тощо. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову та розірвання договору довічного утримання.
Щодо долучених до апеляційної скарги квитанцій про сплату комунальних послуг за період 2021-2022 років, то такі не заслуговують на увагу, оскільки такі не були подані до суду першої інстанції. Крім того, у квитанціях зазначено платником  ОСОБА_2 .
Підсумовуючи наведене, під час розгляду справи позивачем було доведено належними та допустимими доказами факт неналежного виконання відповідачем, як набувачем, істотних умов договору довічного утримання. 
Акт обстеження від 25 жовтня 2022 року не є належним  засобом доказування виконання умов договору, оскільки він відображає проведення обстеження умов проживання  відповідачки і її сім`ї за місцем її проживання і містить лише узагальнені дані про договір довічного утримання, укладений з відповідачкою та детальних даних про виконання умов цього договору не відображає (якими могли б бути  перелік послуг, які надавалися із зазначенням часу їх надання, їх вартість, а також надання грошової допомоги, що б підтверджувалося обома сторонами договору у весь період надання утримання, починаючи з дня укладення договору). 
Колегія суддів приходить до висновку, що відповідач на підтвердження нею виконання передбачених договором довічного утримання обов`язків не надала належних та допустимих доказів, що є підставою для розірвання цього договору.
Отже, судове рішення в даній справі ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України,  суд
                                                        п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
  
Судді:                                                                                                              І.О. Максюта
                                                                                                                        Л.В. Василишин
                                                                                                                        В.Д. Фединяк
Повний текст постанови складено  15 вересня 2023 року.