ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року	Львів	Справа № 300/144/23 пров. № А/857/12008/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року (головуючий суддя Панікар І.В., м.Івано-Франківськ) у справі №300/144/23 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Спаської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій, -
                                                 В С Т А Н О В И В:
13.04.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Спаської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій.
Позов обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить 1/2 частка індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Рішенням Липовецької сільської ради від 02.09.2018 року № 266/16-2018 надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і будівель площею 0,1868 га по АДРЕСА_1 . В подальшому, 24.10.2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Спаської сільської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), однак Спаською сільською радою жодного рішення не прийнято. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його права. Внаслідок чого, просить суд визнати протиправною бездіяльність Спаської сільської ради, яка полягає у не розгляді заяви від 24.10.2022 року, зареєстрованої за № 1417 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і будівель по АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача розглянути на сесії заяву від 24.10.2022 року, зареєстрованої за № 1417 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і будівель по АДРЕСА_1 та прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Спаської сільської ради щодо нерозгляду заяви ОСОБА_2 від 24.10.2022 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і будівель по АДРЕСА_1 . Зобов`язано Спаську сільську раду розглянути заяву ОСОБА_2 від 24.10.2022 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і будівель по АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначила, що суд першої інстанції помилково зобов`язав сільську раду до вчинення певних дій, тобто внести на розгляд сесії сільської ради заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про затвердження технічної документації із.землеустрою, тобто зобов`язав вирішити питання яке не передбачене ч.2 п.7 п.8,9, ст. 118 ЗК України. Звертає увагу, що 23.07.2021 ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Спаської сільської ради в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення сесії Липовецької сільської ради від 02.09.2018 р. №266/16-2018 «Про надання дозволу на виготовлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 ОСОБА_1 відмовлено в поновленні строку на звернення до суду. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2022 ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 залишено без змін. Разом з тим, Постановою Верховного Суду від 18.10.2022 ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2022 скасовано. Направлено дану справу для розгляду в Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області в цивільному провадженні. Незважаючи на чітко визначену позицію Верховного Суду, суд першої інстанції 19.01.2023 відкрив провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Спаської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій. Апелянт вважає, що дана справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким закрити провадження у справі.
14.08.2023 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що недоречним є посилання в апеляційній скарзі на незастосування судом першої інстанції постанови Верховного Суду від 18.10.2022, оскільки обставини справ не є подібними. Зазначене рішення суду касаційної інстанції прийнято за інших обставин справи і предмета та підстави позову. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_2 на праві власності належить 1/2 частка індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.06.2011 року
Рішенням Липовецької сільської ради від 02.09.2018 року № 266/16-2018 надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і будівель площею 0,1868 га по АДРЕСА_1 .
На виконання рішення Липовецької сільської ради від 02.09.2018 року № 266/16-2018, позивач звернувся із заявою до ФОП ОСОБА_4 , за наслідками розгляду якої виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)
24.10.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Однак, Спаською сільською радою жодного рішення не прийнято.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, проте з врахуванням доводів апеляційної скарги зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій та повноважень, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись суб`єктом саме у тих правовідносинах, де виник спір.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні  врахувати суб`єктний склад спірних правовідносин, одним з яких є участь суб`єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, з яких виник спір, і мету пред`явлення позову.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Тобто спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.
Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (Закон № 280/97-ВР) наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, в галузі житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Реалізуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування наділені правом приймати управлінські рішення.
Статтею 1 Закону № 280/97-ВР наведено визначення виконавчих органів рад, згідно якого ці органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР встановлено, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин. Також  ст. 12 ЗК України  визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів, до яких, зокрема, належать: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього  Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього  Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Отже, органи місцевого самоврядування у вказаних правових відносинах є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції.
Відповідний висновок міститься у Рішенні Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, у якому визначено, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень щодо оскаржень його рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня, 30 травня та 28 листопада 2018 року у справах № 536/233/16-ц (провадження № 14-5зц18), № 127/16433/17 (провадження № 11-461апп18) та № 820/4219/17 (провадження № 11- 1029апп 18) відповідно.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи немає жодних доказів, що свідчать про набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку. Відтак покликання апелянта на приватноправовий характер спору, є безпідставними.
Також апеляційний суд вважає безпідставним посилання апелянта на незастосування судом першої інстанції постанови Верховного Суду від 18.10.2022, оскільки обставини справ не є подібними. Зазначене рішення суду касаційної інстанції прийнято за інших обставин справи і предмета та підстави позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі № 300/144/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний