Номер провадження: 22-ц/813/3743/23 
Справа № 522/7574/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого        Лозко Ю.П.,
суддів:         Кострицького В.В., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Вінжановської К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник-адвокат Савицька Оксана Миколаївна
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2022 року
у цивільній справі за позовною заявою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Одеська міська рада про витребування майна, усунення перешкод в користуванні шляхом виселення, скасування запису, за позовом Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Державний реєстратор Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець Олександр Володимирович про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приведення об`єкту нерухомості в попередній стан,

встановив:
У квітні 2017 року Департамент комунальної власності ОМР звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просив витребувати у ОСОБА_1 нежитлове приміщення горища, загальною площею 71,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на користь територіальної громади міста Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; скасувати запис про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 164,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 997505951101); усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_1 з нежитлового приміщення горища, загальною площею 71,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
02 липня 2018 року до суду звернувся заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР та ОМР із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Державний реєстратор Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В. про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приведення об`єкту нерухомості в попередній стан, та справу № 522/7574/17 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Одеська міська рада про витребування майна, усунення перешкод в користуванні шляхом виселення, скасування запису, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» К.О. Володимировича (індексний номер рішення 31583854, дата та час державної реєстрації 27 вересня 2016), на підставі якого проведено реєстрацію змін до права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 ; зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок привести квартиру АДРЕСА_2 у попередній стан відповідно до проекту забудови та технічного паспорту від 14 грудня 2007 року.
Рішенням  Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2022 рокупозовну заяву Департаменту комунальної власності ОМР та позовну заяву Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР та ОМР задоволено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом її виселення з нежитлового приміщення горища загальною площею 71,6 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у задоволенні цих вимог.
За доводами апеляційної скарги, у порушення норм процесуального права відповідачку та її представника судом не повідомлено належним чином про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, на 12 вересня 2022 року, що позбавило її можливості скористатись, визначеними ст. 43 ЦПК України правами; судом вирішено справу щодо об`єкта права комунальної власності, якого не існує, водночас скаржниця вважає, що горище житлового будинку АДРЕСА_1 перебуває у спільній власності власників квартир.
У судове засідання скаржниця не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до вимог ч.1,ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представника Департамента комунальної власності Одеської міської ради Кузнецової Т.А., представника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Нартової І.О., які заперечували проти задоволення скарги,перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду відповідає не в повній мірі, з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, 12 вересня 2022 року розгляд цієї справи відбувся за відсутності учасників справи, зокрема, відповідачки ОСОБА_1 , яка про дату і час судового засідання повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила.
Водночас матеріали справи не містять відомостей щодо належного повідомлення скаржниці ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання призначеного судом на 12 вересня 2022 року.
З поданого ОСОБА_3 , від імені якої діяла адвокат Савицька О.М., клопотання убачається, що сторона відповідачки була обізнана про призначення справи до розгляду на 16 лютого 2022 року та просила відкласти слухання справи, призначене на цю дату, разом з цим матеріали справи не містять відомостей про вжиття судом заходів щодо належного повідомлення відповідачки та її представника відповідно до вимог глави 7 ЦПК України про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 12 вересня 2022 року.
Отже посилання суду у тексті оскаржуваного рішення щодо належного повідомлення осіб, які беруть участь у справі, зокрема, відповідачки ОСОБА_1 є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце такого засідання може бути повідомлено під розписку.
Отже судом першої інстанції допущено порушення процесуальних норм щодо належного повідомлення осіб, які беруть участь у справі.
Вказане відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції не повідомив її належним чином про розгляд справи, що знайшло своє підтвердження, тому апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню повністю.
Переглядаючи справу апеляційний суд виходить з такого.
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер: 2129 від 11 вересня 2016, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , площа квартири за договором складає 93,3 кв.м.
Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на підставі рішення державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В. у Реєстрі прав зареєстровано зміни до права власності, а саме, загальна площа квартири 93,3 кв.м. змінена на 164,9 кв.м.
Підставою виникнення права власності зазначено: технічний паспорт, серія та номер: б/н від 12 вересня 2016; довідка, серія та номер: 01/12 від 12 вересня 2016, видавник: ТОВ «БТІ Експерт – Консалтинг».
Нежитлове приміщення горище, загальною площею 71,6 кв.м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є власністю територіальної громади м. Одеси.
Апеляційний суд відхиляє як безпідставні посилання скаржниці на обов`язковість, відповідно до пп.1 п.1 ст.4 ЗУ “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” держаної реєстрації права власності на нерухоме майно та про недоведення позивачами наявності права комунальної власності на вказане вище нежитлове приміщення виходячи з такого.
Рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.91 N 266-XXI "Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області", у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий і нежилий фонд місцевих рад, розташований у територіальних межах міста.
Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 06 квітня 1992 №04 затверджено акти приймання-передачі майна у комунальну власність міста Одеси. Зокрема, акт від 18 лютого 1992 року щодо передачі майна у галузі "житлово-комунальне господарство".
За змістом наведених норм щодо розмежування загальнодержавного майна, а також положень постанови КМУ №311 від 05 листопада 1991 року та прийнятих на їх виконання рішень обласної та міської рад майно належить до комунальної власності територіальної громади з моменту його передачі.
Тобто, державна реєстрація не є способом набуття права власності, вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав.
Відтак, відсутність державної реєстрації права власності Одеської міської ради на нежитлове приміщення горища, загальною площею 71,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , не впливає на правовий статус цього майна, не позбавляє територіальну громаду власності, не надає прав іншим особам щодо розпорядження цим майном та не наділяє їх законними інтересами стосовно такого майна.
Частиною 2 статті 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зверталася увага, що для визначення приміщення допоміжним, необхідним є доведення того факту, що без доступу до спірних об`єктів неможлива експлуатація будинку (ухвала від 01.04.2015 у справі № 6-36875св14), водночас матеріали справи не містять жодних доказів того, що вказане вище приміщення горища не може функціонувати окремо, не є ізольованим від вказаних мереж багатоквартирного будинку, а є з ними одним цілим або містить всередині обладнання, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення.
Отже, оскільки наведене вище свідчить про те, що спірне нежитлове приміщення горища, як неприватизоване є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, а отже ОСОБА_1 не мала права ним розпоряджатися, без згоди власника - Одеської міської ради, як органу, який уповноважений розпоряджатися житловим та нежитловим фондом у межах населених пунктів.
Посилання скаржниці на лист Житлового управління фірми “Ренесанс” ЛТД-92 №66 від 15 травня 2019 року, у якому Управління зазначило, що всі квартири у будинку АДРЕСА_1 належать мешканцям на праві приватної власності, як на доказ перебування спірного нежитлового приміщення у спільній власності власників квартир будинку, апеляційний суд відхиляє, з огляду на його невідповідність вимогам, до доказів у справі, визначеним ст.ст. 77, 78 ЦПК України.
Так, зазначений лист, усупереч вимогам ст. 77 ЦПК України не містить інформації про нежитлове приміщення горища на спільном праві власності на яке власників квартир будинку АДРЕСА_1 наполягає відповідачка. Окрім того листи Житлових управлінь не є допустимими доказами прав власності на нерухоме майно, у розумінні ч.2 ст. 78 ЦПК України.
На підставі доручення прокуратури Управлінням ДАБК ОМР проведено позапланову перевірку дотримання суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання будівельних робіт, за результатами якої встановлено, що ОСОБА_1 виконала будівельні роботи з реконструкції належної їй квартири з розширенням шляхом захоплення частини горища з улаштуванням у несучій конструкції – перекриті другого поверху отвору та сходів, для входу з першого рівня квартири у другій рівень існуючого горища приміщення, які відображені у технічному паспорті, виданому ТОВ «БТІ Експерт-Консалтинг» від 12 вересня 2016, чим збільшено загальну площу квартири з 93,3 кв.м. до 164,9 кв.м.
У Єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів відсутня реєстрація дозвільної документації щодо проведення будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_4 .
За результатами перевірки відносно відповідачки складено акт № 000566, протокол про адміністративне правопорушення від 18 травня 2018 року та видано припис про усунення виявлених порушень від 18 травня 2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" будівництвом вважається в тому числі реконструкція об`єкта будівництва.
Відповідно до ч. ч. 1-2 статті 26 цього Закону забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.
Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотримання вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджуються замовником.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю – щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затверджених Кабінетом Міністрів України.
При цьому згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється, а також ч. 8 ст. 39 Закону забороняється експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію.
З урахуванням викладеного, відповідно до положень ст.ст. 32, 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право виконання будівельних робіт на вказаному об`єкті містобудування надається після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.
Частиною 7 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», визначено, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 376 ЦК України, згідно з якими житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
А згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а відтак право власності на таке майно не може бути зареєстровано в загальному порядку відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України.
Так, проектна та дозвільна документація на проведення будівельних робіт з реконструкції кв. АДРЕСА_2 , у порушення ч. 1 ст. 34, абз. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз. 2 п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ за № 466 від 13.04.2011 року, замовником будівництва не пред`явлена, що свідчить про проведення ОСОБА_1 самочинної реконструкції спірного об`єкту нерухомого майна.
Виходячи з викладеного вище, апеляційний суд відхиляє посилання скаржниці на довідку ТОВ “БТІ ЕКСПЕРТ КОНСАЛТИНГ” від 12 вересня 2016 року, як на доказ, що спростовує самочинність вчинених нею будівельних робіт, оскільки це не є належним доказом на спростування встановлених судом обставин та правильних висновків суду.
Окрім того, фактично внаслідок реконструкції квартири відповідачкою створено новий об`єкт нерухомого майна, визначення правового статусу якого врегульовано статтею 331 ЦК України, згідно з якою право власності на таке майно виникає з моменту завершення будівництва, а в разі, якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. 
Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів регулюється статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461. 
Так, відповідно до ч. 4 ст. 182 ЦК України порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Зокрема п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
При цьому відповідно до ч. 2 цієї статті Закону, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.
Частинами 8, 9 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
При цьому згідно за ч. 2 цієї статті Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Так пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" N 1127 від 25 грудня 2015 року визначено, до для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком.
П. 77 цієї Постанови передбачає, що особливості державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті здійснення нового будівництва чи реконструкції, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому статтею 332 Цивільного кодексу України, - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом.
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті реконструкції проводиться також за наявності відомостей про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт відповідно до законодавства до проведення його реконструкції.
При цьому відсутність однієї і більше відомостей, передбачених цим пунктом, крім випадків, передбачених пунктами 78, 79 та 80 цього Порядку, є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт.
Як убачається з переліку документів, на підставі яких була проведена реєстрація змін, підставою для реєстрації є технічний паспорт та довідка.
Інших документів, на підставі яких проведено будівництво об`єкту нерухомості не зазначено.
Проте, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такої підстави для реєстрації не передбачено.
Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року.
Відповідно до п. 41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається:
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Відповідно до п. 45. Порядку для державної реєстрації права власності у зв`язку із зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки подаються:
1) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);
2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
3) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалась у результаті спільної діяльності).
Таким чином, відповідно до зазначеного Порядку у будь-якому випадку для реєстрації побудованого новоствореного або реконструйованого об`єкту нерухомості необхідний документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту. Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Проте, державним реєстратором не додержано зазначені вимоги, а сама реєстрація проведена без наявності переліку документів, передбаченого зазначеним Порядком.
У зв`язку з вказаним вище, рішення державного реєстратора, яким проведено державну реєстрацію спірного майна, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки порушує встановлений чинним законодавством порядок реєстрації прав власності на новостворені об`єкти нерухомого майна, що є підставою для захисту інтересів держави у судовому порядку.
Згідно ст. 346 ч. 1 п. 3 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За таких обставин позивачами доведено підстави поданих позовів, а тому апеляційний суд задовольняє їх у повному обсязі.
Підсумовуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Одеської міської ради. 
Керуючись 367,374,376, 382-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та позовну заяву заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Одеської міської ради задовольнити.
Витребувати у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нежитлове приміщення горища, загальною площею 71,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на користь територіальної громади міста Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, код ЄДРПОУ 26302595).
Скасувати запис про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 164,9 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 997505951101).
Усунути перешкоди у користуванні майно шляхом виселення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з нежитлового приміщення горища, загальною площею 71,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, код ЄДРПОУ 26302595).
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, код ЄДРПОУ 26302595) сплачений судовий збір у розмірі 4800 гривень.
Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець Олександра Володимировича (індексний номер рішення 31583854, дата та час державної реєстрації 27.09.2016), на підставі якого проведено реєстрацію змін до права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 .
Зобов`язати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) за власний рахунок привести квартиру АДРЕСА_2 у попередній стан відповідно до проекту забудови та технічного паспорту від 14.12.2007 року.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу позову у розмірі 3524 гривень, на рахунок прокуратури Одеської області за наступними реквізитами: отримувач коштів - прокуратура Одеської області (адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3); код отримувача (код за ЄДРПОУ): 03528552; рахунок отримувача: 35213085000564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повної постанови - 31 липня 2023 року.

Головуючий                                                                Ю.П. Лозко

Судді:                                                                        В.В. Кострицький

                                                                               М.В. Назарова