Справа № 466/12579/21                                Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І. 
Провадження № 22-ц/811/720/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       31 липня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2  на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Жидачек Тетяна Миколаївна, до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

       Короткий зміст позовних вимог.        
       В грудні 2021 року ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Жидачек Тетяна Миколаївна, пред`явила в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на малолітню дитину.
       В обгрунтування позовних вимог зазначала про те, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_1 перебували між собою в шлюбі, який був зареєстрований між ними у виконавчому комітеті Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, актовий запис №19.
       Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області 02 лютого 2015 року.
       Однак подружнє життя між сторонами не склалося, вони припинили подружні відносини, ведення сумісного господарства та рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 травня 2017 року у цивільній справі №466/2075/17 шлюб між ними було розірвано.
       Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо та малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю (позивачем по справі) за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на її утриманні.
       Позивачем не заперечується участь відповідача ОСОБА_1 , як батька, у вихованні дитини та спілкуванні з нею, однак між ними існують спірні питання щодо розміру достатніх коштів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 , а тому позивач вирішила звернутись в суд з метою офіційного визначення розміру аліментів на дитину.
       Позивач самостійно старається забезпечити доньку харчуванням, плановими медичними оглядами, ліками, покупками книжок, іграшок, одягу, взуття, однак потребує допомоги батька дитини, оскільки на даний час є безробітною і не має змоги самостійно в повній мірі забезпечити інтереси доньки.
       Зазначає, що відповідач не бере достатньої участі у житті і вихованні дитини, перестав цікавитись скільки коштів потрібно на проживання дитини, не здійснює утримання дитини в розмірі, який би відповідав її інтересам, маючи таку можливість, а донька потребує регулярної фінансової підтримки на навчання, лікування, розвиток, придбання одягу та на належний рівень життя.
       Спільна з відповідачем донька ОСОБА_6 потребує посиленого навчання і додаткових занять з репетиторами, постійного поточного лікування, проходження медичних оглядів, що підтверджується копією довідки з місця навчання дитини, актами про надані медичні послуги, копією довідки з дитячого-юнацького ансамблю народного танцю тощо.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки відповідач є здоровим та працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати, він має на праві власності рухоме та нерухоме майно, в той час коли вона є безробітна, а обов`язок утримувати дитину належить повною мірою обом батькам, враховуючи інтереси дитини, те, що вона потребує посилених матеріальних вкладень в розвиток і навчання, лікування інші потреби дітей цього віку, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає, що у відповідача є можливість сплачувати аліменти у розмірі 4 500 грн щомісячно.
       З огляду на наведені в позовній заяві обставини та враховуючи положення ст. ст. 75, 77, 80, 84, 150, 180-183 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції про права дитини, просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на її, ОСОБА_3 , користь аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 500, 00 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
       Короткий зміст рішення суду першої інстанції.        
       Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2022 року позов задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4 500, 00 грн (чотири тисячі п`ятсот гривень), що підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
       Стягнення аліментів проводити з часу пред`явлення позову, тобто з 24 грудня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.
       Рішення суду у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 908, 00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).
       Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її доводи.
       Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Микуш Дмитро Михайлович, подавши апеляційну скаргу.
       Вважає, що рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи, вимогам закону, а позивачем не доведено обставини, що мають значення для справи.
       Вказує, що суд не надав оцінки тому, що в результаті отриманих травм після ДТП йому заборонена важка фізична праця, що позбавляє його можливості працювати за кордоном. Також суд не врахував що на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку та цивільна дружина.
       Зазначає, що на даний час є безробітним, його дохід є мінливим, не постійним та він не є спроможним на даний час сплачувати аліменти в розмірі 4500грн.
       Суд не в повній мірі надав оцінку тому, що до моменту подання позивачем заяви про стягнення аліментів відповідач стабільно сплачував кошти на різні потреби і не ухилявся від обов`язку утримувати свою дитину. 
       Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2022 року змінити в частині розміру стягнення аліментів та стягувати з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 2000грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
       30 червня 2023 року від представника ОСОБА_3 – адвоката Жидачек Т.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
       Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
       Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Відповідно до частин 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Фактичні обставини справи, встановлені судом.
       Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 є колишнім подружжям, яке перебувало між собою в зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2012 року.
       Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 19 травня 2017 року в справі №466/2075/17 шлюб між ними було розірвано.
       У шлюбі в сторін народилася донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживає з матір`ю, позивачем ОСОБА_3 .
       Вказані вище обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 , серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, актовий запис №13, дата видачі - 02 лютого 2015 року, копією рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 травня 2017 року в цивільній справі №466/2075/17 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради від 31.07.2017 року.
       З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що за даними відповідача за період з 1 кварталу 2021 року по 3 квартал 2021 року інформація про доходи відсутня.
       Як вбачається з інформаційної довідки №283434102 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості №283434102 від 08 листопада 2021 року, відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 , а також квартира АДРЕСА_4 , загальною площею: 58, 0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , та нежитлове приміщення, комора, загальною площею: 7,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .
       З листа Головного сервісного центру МВС у Львівській області №31/13-Ж-255/Аз від 17 листопада 2021 року вбачається, що за відповідачем 24 липня 2018 року у ТСЦ 4645 зареєстровано транспортний засіб HYUNDAI 130, 2014 року випуску, а також 16 вересня 2020 року у ТСЦ 0541 зареєстровано автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуску.
       На виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Львова від 12 серпня 2022 року у справі №466/12579/21, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав витяг з інформацією щодо перетинання державного кордону України відповідачем ОСОБА_1 , з якого вбачається, що 03.02.2022 року ОСОБА_1 виїхав за межі території України.
       Позиція Апеляційного суду.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліментів на малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4 500, 00 грн щомісячно, починаючи з 24 грудня 2021 року до досягнення дитиною повноліття, є підставними та такими, що підлягають до задоволення.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
       У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
       Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
       Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
       За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
       Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
       Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
       Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
       Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення аліментів на дитину в розмірі 4500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме її потребам, при цьому не порушить права відповідача.
       Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги стан здоров`я апелянта, оскільки після ДТП йому заборонено навантаження на хребет та важка праця, а також перебування на утриманні батьків та цивільної дружини, колегія суддів вважає безпідставними.
       Так, та обставина, що відповідач отримав травми внаслідок ДТП не свідчить про те, що він не немає можливості продовжувати працювати за кордоном та отримувати дохід чи працювати на іншій, не фізично важкій роботі, особливо враховуючи той факт, що з 03 лютого 2022 року по теперішній час апелянт знаходиться за кордоном.
       Про достатність доходу ОСОБА_1 свідчить також і те, що він придбав у 2019 році квартиру у м.Львові та у 2020 році автомобіль, що ним не заперечується та підтверджується матеріалами справи.
        ОСОБА_1 зазначає, що на його утриманні також знаходяться непрацездатні батьки, проте не долучає жодних доказів на підтвердження цієї обставини та доказів про розмір їх пенсії, а тому такі покликання судом до уваги не беруться.
Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
       Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2022 року – залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
       Повний текст постанови складено 31 липня 2023 року.

Головуючий Ванівський О.М.

       Судді                                                          Цяцяк Р.П.

                 Шеремета Н.О.