ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року	Львів	Справа № 380/4200/23 пров. № А/857/11043/23	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Офіса Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Крутько О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про  стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду,-
                                                    ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Київської обласної прокуратури про  стягнення з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року у справі № 380/5614/21 у період з 21.04.2022 року по 17.01.2023 року у розмірі 375553 (триста сімдесят п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн. 75., без урахування належних податків і зборів.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.  Вказує, що відповідач допустив затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 року у справі № 380/5614/21, яке в частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню, оскільки Генеральним прокурором лише 17.01.2023 року видано наказ №6к, яким скасовано наказ Генерального прокурора від 11.03.2021 року № 130к та поновлено позивача на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області з 13.03.2021 року. Вважає, що  Київської обласної прокуратури на його користь слід стягнути середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року у справі № 380/5614/21 у період з 21.04.2022 року по 17.01.2023 року у розмірі (191*1966,25) 375553,75 грн. Просив позов задоволити.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року у справі № 380/5614/21 у період з 22.04.2022 року по 17.01.2023 року у розмірі 359823,75 грн. з  відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду першої інстанції оскаржили Офіс Генерального прокурора та Київська обласна прокуратура. Вважають, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційних скаргах. 
Апелянт Офіс Генерального прокурора просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити повністю.
Апелянт Київська обласна прокуратура просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити повністю.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги апелянтів слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі №380/5614/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Одинадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 4 від 14.12.2020 «Про неуспішне проходження прокурорами атестації». Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 11.03.2021 №130к про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області та органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області з 13.03.2021. Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13.03.2021 по 12.04.2022 у розмірі 546617 (п`ятсот сорок шість шістсот сімнадцять) грн 50 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у розмірі 38341 (тридцять вісім тисяч триста сорок одна) грн 88 коп допущено до негайного виконання.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 у справі №380/5614/21 апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури залишено без задоволення. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 380/5614/21 у справі №380/5614/21  залишено без змін.
На виконання рішення суду в.о. Генерального прокурора О.Симоненко видав наказ № 6к від 17.01.2023, яким скасував наказ Генерального прокурора від 11 березня 2021 № 130к про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області та органів прокуратури; поновив ОСОБА_1 на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області з 13 березня 2021 року.
Як вважає позивач, що має право на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду та звернувся до суду з цим позовом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Частиною 2 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 1 КЗпП України передбачено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Згідно частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Частиною сьомою цієї статті передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Згідно статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 807/2434/15, що врахований судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.
Аналіз правових норм чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері проходження громадянами публічної служби та звільнення з публічної служби, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно з часу його оголошення, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Згідно статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 19 квітня 2021 року у справі № 826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі № 640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі № 826/3465/18.
Апеляційним судом встановлено, що рішення суду від 21.04.2022 у справі №380/5614/21 фактично виконано лише 17.01.2023 прийняттям наказу в.о. Генерального прокурора О.Симоненко № 6к від 17.01.2023.
  Період затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі  визначається з наступного дня від дати прийняття рішення суду - 22.04.2022 до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 – 17.01.2023.
Таким чином, оскільки судом встановлено факт затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 у справі № 380/5614/21 у період з 22.04.2022 по 17.01.2023, то суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час такої затримки.
Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача  на користь позивача середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 22.04.2022 по 17.01.2023.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі по тексту - Порядок).
Згідно пункту 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).
Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом України у постанові від 14.01.2014 № 21-395а13.
Під час розгляду справи № 380/5614/21 суд прийняв до уваги довідку Київської обласної прокуратури вих. №21ф-5 від 18.01.2022 про середню заробітну плату ОСОБА_1 , якою підтверджувалось, що у січні 2021 року та у лютому 2021 року (два останні календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача) йому нараховано 16294,00 гривень та 34828,39 гривень відповідно та встановив, що середньоденний заробіток позивача становить 1966,25 гривень (з урахування податків та зборів). 
Середньоденний заробіток після обов`язкових відрахувань становить 1582,83 грн.
Період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі - з 22.04.2022 по 17.01.2023  - 183 робочі дні.
Відтак, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 22.04.2022 по 17.01.2023 становить 359823,75 грн. (1966,25 грн. х 183 днів) та належить до стягнення з Київської окружної прокуратури на користь позивача.
Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. 
Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.
Доводи позивача про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів є необґрунтованими.
Посилання відповідача на те, що затримка виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді відбулася не з вини відповідача, оскільки у Київської обласної прокуратури були відсутні повноваження на скасування наказу Генерального прокурора від 11.03.2021 № 130к та відповідно поновлення позивача на посаді керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області є безпідставними.    
Відповідно до статей 1, 7 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, до складу якої входить, серед іншого, Офіс Генерального прокурора та обласні прокуратури, а отже, несвоєчасне поновлення позивача на посаді, за умови отримання ним заробітної плати у Київській обласній прокуратурі не може бути підставою для відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
Верховний Суд під час розгляду справи № 420/8539/21 дійшов аналогічної позиції (постанова Верховного Суду від 23 березня 2023 року).
Виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці і така виплата пов`язана виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Згідно правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.
Верховний Суд у постанові від 04 травня 2023 року у справі № 560/3294/22 зазначив, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.
Пунктом 18 частини 1 розділу І Закону України ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин'' від 01.07.2022 за №2352-IX (надалі по тексту також - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів
Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
З заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Аналізуючи зміст частини першої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право у тримісячний строк звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.
Відповідно до частини 1 Глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України, строки визначені статтею 233 КЗпП України продовжуються на строк дії карантину встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що строк дії зазначеної постанови КМУ станом на момент звернення позивача з позовною заявою до суду не закінчився, відтак і підстав для застосування наслідків пропуску строків визначених статтею 233 КЗпП України у суду немає.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційних скарг являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-

                                                  ПОСТАНОВИЛА:          

Апеляційні скарги Офіса Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 року у справі №380/4200/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	З. М. Матковська