Постанова
18 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 0503/8277/2012
провадження № 51-2891 ск 23
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу «бывшей подсудимой по части 2 статьи 191 УК Украины ОСОБА_2» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року, 
встановила:
На електронну пошту Верховного Суду 1 вересня 2023 року надійшла касаційна скарга від 5 липня 2023 року, в якій зазначено, що така скарга подана від «бывшей подсудимой по части 2 статьи 191 УК Украины ОСОБА_2 ».
При цьому, у супровідному листі до цієї скарги зазначено, що направляється касаційна скарга «ОСОБА_2» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року, раніше помилково не прикріплену до її документів, направлених в ККС 5 липня 2023 року. 
4 вересня 2023 року з зазначенням того, що 1 вересня 2023 року надійшов некоректний документ, на виправлення помилки від «бывшей подсудимой по части 2 статьи 191 УК Украины ОСОБА_2 » додатково на електронну пошту Верховного Суду надійшла касаційна скарга від 5 липня 2023 року. 
Також, 15 вересня 2023 року від «бывшей подсудимой по части 2 статьи 191 УК Украины ОСОБА_2 » на електронну пошту Верховного Суду надійшла касаційна скарга від 5 липня 2023 року, в супровідному листі до якої зазначено, що як доказ направлення 1 вересня 2023 року касаційної скарги «ОСОБА_2», пересилає її повторно разом з прикріпленим файлом касаційної скарги «ОСОБА_2 », а також з зазначенням того, що 1 вересня 2023 року в «Верховный суд Украины» було направлено два листа з касаційною скаргою «ОСОБА_2», зокрема перший лист був відправлений о 16:35, в який помилково було вкладено некоректний документ, а в другому листі, відправленому в той же день о 18:35, було прикріплено касаційну скаргу (про некоректність якого було написано в другому листі і прикріплено файл з касаційною скаргою), на електронну пошту Верховного Суду від «бывшей подсудимой по части 2 статьи 191 УК Укра ины ОСОБА_2 » знову надійшла касаційна скарга від 5 липня 2023 року. 
Крім того, 18 вересня 2023 року від «бывшей подсудимой по части 2 статьи 191 УК Украины ОСОБА_2 » на електронну пошту Верховного Суду знову надійшла касаційна скарга від 5 липня 2023 року, в супровідному листі до якої зазначено, що четвертим листом направляється касаційна скарга «ОСОБА_2» від 5 липня 2023 року на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року, а також, що у зв`язку з тим, що відповідно до акту Касаційного кримінального суду від 15 вересня 2024 року № 567 та 568 вказано, що в електронних листах «ОСОБА_2» від 1 та 4 вересня 2023 року відсутні додатки документів до касаційної скарги від 5 липня 2023 року, ? повторно направляються додатки до касаційної скарги від 5 липня 2023 року, яка була направлена 15 вересня 2023 року. 
Так, у зазначеній касаційній скарзі від 5 липня 2023 року порушується питання про перевірку вказаного судового рішення в касаційному порядку.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 387 КПК року зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам, зазначеним у ст. 350 цього Кодексу.
Проте вказаних норм кримінально-процесуального закону при поданні касаційної скарги не було дотримано.
Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року в касаційній скарзі зазначається особа, яка подає касаційну скаргу. 
Вищезазначені вимоги спрямовані на встановлення того факту, що з касаційною скаргою звернулася саме конкретна особа як відповідний учасник провадження у межах закріпленого ст. 384 КПК 1960 року права на касаційне оскарження.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. 
Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 6 цього Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. 
Відповідно до п. 8 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи.
Згідно з п. 23 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа. 
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
Проте, в такому порядку (з використанням кваліфікованого електронного підпису) касаційна скарга від 5 липня 2023 року на електронну адресу Верховного Суду не надходила.
Не надходила така скарга до Верховного Суду і з «официального почтового ящика ІНФОРМАЦІЯ_1» (на який є посилання у доданих матеріалах). 
Водночас, відповідно до положень КПК 1960 року, подання касаційної скарги в електронному вигляді не передбачено. 
Відтак, у розумінніЗакону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронні довірчі послуги», касаційна скарга не є підписаною. 
У направлених до суду касаційної інстанції матеріалах також відсутня скарга з власноручним підписом. 
Зазначене не дозволяє Суду ідентифікувати особу, що подала касаційну скаргу та підтвердити волевиявлення такої особи.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 387 КПК 1960 року до касаційної скарги додається стільки її копій, щоб їх можна було вручити всім учасникам судового розгляду, інтересів яких вона стосується, однак до касаційної скарги не додано необхідної кількості копій касаційної скарги для вручення всім учасникам судового розгляду, інтересів яких вона стосується. 
Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року у скарзі зазначається назва суду, якому вона адресується. 
Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд. 
Проте, у вказаній касаційній скарзі зазначено «Верховный суд Украины», що не узгоджується з вищезазначеними положеннями Закону. 
Частиною 2 ст. 388 КПК 1960 року, серед іншого, встановлено, що справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог ст. 350, ч. 2 ст. 383, ст. 384, ч. 2 ст. 386, ч. 1 ст. 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції. 
З огляду на вищезазначене, у зв`язку з тим, що скарга не відповідає вимогам статей 350, 387 КПК 1960 року, відсутні підстави для витребовування справи.
Крім того, постановами Верховного Суду від 23 травня та 13 червня 2023 року відмовлено у витребовуванні кримінальної справи за касаційними скаргами «подсудимой по части 2 статьи 191 УК Украины ОСОБА_2 » та «бывшей подсудимой по части 2 статьи 191 УК Украины ОСОБА_2» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року. 
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року, відмова у витребовуванні справи не перешкоджає витребовуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійшла в межах строку, визначеного ст. 386 цього Кодексу, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребовуванні справи.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 388 КПК 1960 року, п. 15 розділу ХІ Перехідних положень до КПК від 13 квітня 2012 року, суддя
ухвалила:
Відмовити у витребовуванні кримінальної справи за касаційною скаргою «бывшей подсудимой по части 2 статьи 191 УК Украины ОСОБА_2» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року.
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                      ОСОБА_1