ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року	Львів	Справа № 500/621/23 пров. № А/857/9557/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді:                                               Гудима Л.Я.,
суддів:                                                               Довгополова О.М., Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року, головуючий суддя – Мартиць О.І., ухвалене у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення,-

                                                      В С Т А Н О В И В:

В лютому 2023 року позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУПФУ в Тернопільській області, в якому просила визнати протиправним рішення (відмову) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 22.08.2022 року про відмову у виплаті недотриманих доплат до пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 недотримані за життя доплати до пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 96 121,10 грн. та 73 053,63 грн відповідно..
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона є вдовою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду у Тернопільській області з заявою про виплату нарахованої, але не виплаченої за життя померлому ОСОБА_2 пенсії, однак відповідач безпідставно відмовив їй у здійснені відповідної виплати, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 нарахованої та невиплаченої пенсії померлого ОСОБА_2 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 нараховану та невиплачену пенсію померлого ОСОБА_2 у розмірі 96121,10 грн. та у розмірі 73053,63 грн.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства. 
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 року в адміністративній справі №500/5388/21, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 на підставі виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області" оновленої довідки №2021/1422 від 29.07.2021 року про розмір грошового забезпечення за листопад 2019 року, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, починаючи з 01.12.2019 року, із урахуванням проведених виплат.
На виконання вказаного судового рішення здійснено перерахунок пенсії, внаслідок чого нарахована доплата пенсії за період з 01.12.2019 року по 30.11.2021 року в сумі 96121,10 грн.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.03.2022 в адміністративній справі №500/741/22, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_2 з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) у розмірі 85% відповідних сум грошового забезпечення.
На виконання вказаного судового рішення здійснено перерахунок пенсії, внаслідок чого нарахована доплата пенсії за період з 01.12.2019 року по 31.05.2022 року в сумі 73053,63 грн.
Згідно свідоцтва про смерть від 27.04.2022 року серії НОМЕР_1 виданого Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
За життя виплата ОСОБА_2 нарахованої суми доплати пенсії на виконання рішення суду від 30.09.2021 року у справі №500/5388/21 за період з 01.12.2019 року по 30.11.2021 року в сумі 96121,10 грн та на виконання рішення суду від 14.03.2022 року у справі №500/741/22 за період з 01.12.2019 року по 31.05.2022 року в сумі 73053,63 грн Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області не здійснена.
Відповідно до свідоцтва про одруження від 06.07.1967 року НОМЕР_2 ОСОБА_1 , є дружиною померлого ОСОБА_2 .
Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про виплату нарахованої, але не виплаченої за життя померлому ОСОБА_2 пенсії.
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 22.08.2022 року повідомило про відмову у виплаті вказаних коштів, зазначивши при цьому, що у разі смерті заявника вищевказане рішення суду може бути повторно подано на виконання спадкоємцем разом з ухвалою суду про заміну сторони її правонаступником.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання вказаних сум пенсії є "законними сподіваннями", оскільки така виплата передбачена національним законодавством. Таке майнове право підпадає під поняття "майно" у значенні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 52 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Відповідно до статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.
У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі №200/10269/19-а,  сформульована висновок про те, що « у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».
Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Вказаний висновок сформований в постанові Верховного Суду від 06.04.2022 року у справі №200/10136/20-а.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
09.08.2022 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про виплату нарахованої, але невиплаченої за життя померлого пенсії.
Таким чином, позивачем виконано свій обов`язок щодо звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що право позивача на отримання вказаних сум пенсії є "законними сподіваннями", оскільки така виплата передбачена національним законодавством. Таке майнове право підпадає під поняття "майно" у значенні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а відмова відповідача є втручанням в право на мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі №500/621/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	Р. Й. Коваль