УХВАЛА

08 серпня 2023 року 
м. Київ

справа №420/10921/22
адміністративне провадження № К/990/27000/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів:  Губської О.А., Данилевич Н.А., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від   01 травня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2023 року у справі №420/10921/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області щодо не донарахування до середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу з 01 лютого 2008 року по 30 травня 2018 рік суми до розміру мінімальної заробітної плати та стягнути із відповідача суму недонарахованої до мінімальної заробітної плати - 645133,56 грн.;
- зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу в сумі 251356,94 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від   01 травня 2023 року, залишеним без змін постановою  П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2023 року,  у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій встановили таке.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року у справі №2а-4555/08/1570 визнано протиправним та скасовано наказ Управління ветеринарної медицини в Одеській області № 05-к від 31 січня  2008 року, в частині звільнення ОСОБА_1 та поновлено позивача на роботі на посаді головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи державного інспектора ветеринарної медицини Головного управління ветеринарної медицини в Одеській області з 01 лютого 2008 року. Стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2008 року по день поновлення на роботі. В решті позову відмовлено.
23 березня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №2а-4555/08/1570, яким стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Додатковою постановою від 12 червня 2018 року Одеський апеляційний адміністративний суд стягнув з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2008 року по день поновлення на роботі в розмірі 159824,86 грн (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять чотири гривні вісімдесят шість копійок).
27 квітня 2020 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у справі №2а-4555/08/1570 шляхом стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області недонарахованої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2008 року по 30 травня 2018 року, обчислену з урахуванням підвищення розміру посадового окладу за раніше займаною посадою відповідно до абзацу 8 пункту 8 Порядку № 100.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні поданої ним заяви.
Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року залишено без змін.
Залишаючи ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року без змін, Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що вимоги позивача зазначені у заяві про прийняття додаткового судового рішення від 27 квітня 2020 року є фактично переглядом висновків суду апеляційної інстанції в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутого на користь позивача.
Суди попередніх інстанцій встановили, що задоволення цих позовних вимог у вказаній справі є, по суті, переглядом висновків суду апеляційної інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку, що виплачена позивачу за період вимушеного прогулу у справі №2а-4555/08/1570. Отже, в даному випадку питання розміру середньої заробітної плати, який підлягав виплаті позивачу за час вимушеного прогулу вирішено судовим рішення у справі №2а-4555/08/1570, яке набрало законної сили.
У поданій касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення. 
На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Згідно із пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Спір у зазначеній справі виник щодо проведення повного розрахунку з позивачем під час його перебування на публічній службі. 
Як вбачається з рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року, зазначену справу судом розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак ухвалені у цій справі рішення касаційному оскарженню не підлягають.
Суд враховує положення, що містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. 
Відповідно до частини "с" статті 7 вказаних Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Отже, зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від   01 травня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2023 року у справі №420/10921/22.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  О.А. Губська  Н.А. Данилевич