Справа № 148/413/21
Провадження № 22-ц/801/1515/2023
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року	Справа № 148/413/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Денишенко Т. О., Медвецького С. К., 
за участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 травня 2023 року про відмову в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення, постановлену у складі судді Ковганича С. В., у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог 
У травні 2023 року адвокат Красіловський В. О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про відстрочку виконання рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року по справі за позовом ТОВ «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу.
На обґрунтування заяви зазначив, що вказаним рішенням з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вінницягаз збут» стягнуто заборгованість за послуги з постачання природного газу в сумі 42 255,48 грн, 3 % річних в сумі 723,93 грн та індекс інфляції за час прострочення, що складає 915 грн, а всього 43 894,41 грн, а також 2 270 грн судового збору.
У зв`язку із збройною агресію російської федерації та воєнним станом, що є надзвичайною подією, виконання рішення суду істотно ускладнюється. Окрім того відповідачка є непрацюючою пенсіонеркою, жодного іншого доходу не отримує, тому звернувшись в суд, заявник просив постановити ухвалу, якою відстрочити виконання рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року у справі № 148/413/21.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 травня 2023 року у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що представником відповідачки не надано доказів щодо виникнення виключних обставин в розумінні ст. 435 ЦПК України, які б давали підстави для відстрочки виконання рішення суду, а наведені ним підстави не можуть бути визнані такими, що вказують на необхідність відповідної відстрочки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У червні 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 22 червня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 червня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 червня 2023 року справу витребувано із суду першої інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2023 року суддю Копаничук С. Г. замінено на суддю Денишенко Т. О.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 липня 2023 року справу призначено до розгляду на 27 липня 2023 року о 10 год. 15 хв. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що суд неправомірно розглянув справу за її відсутності.
Крім того заочно приймалося рішення Тульчинського районного суду Вінницької області у цій справі від 13 грудня 2022 року, хоча вона просила відкласти розгляд справи. Також суддею Ковганичем С. В. у 2018 році було прийняте неправосудне рішення про стягнення з неї боргу.
30 травня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про відкриття кримінального провадження про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України посадовими особами позивача, які відключили її будинок від газопостачання.
Борг відповідачка виплачує, проте виконувати рішення суду неможливо.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
Представник ТОВ «Вінницягаз Збут» у своєму відзиві зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, підстави для відстрочки виконання рішення суду відсутні, тому ухвала суду є законною, а вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені у ній підстави.
Представник ТОВ «Вінницягаз Збут» в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
За змістом ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).
Право на звернення до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядку, передбачених чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.
Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Як уже зазначалося, обґрунтовуючи заяву про розстрочку виконання рішення про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу, представник ОСОБА_1 посилався на введення в Україні воєнного стану у зв`язку із російською агресією, а також на те, що відповідачка є непрацюючою пенсіонеркою та не має жодних інших доходів.
Однак, доказів існування виняткових обставин, які б свідчили про об`єктивну неможливість виконання судового рішення на теперішній час, які мають перестати існувати після відстрочення виконання рішення суду, заявник суду не надав, тобто не довів обставин, на які посилався у своїй заяві. 
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що факт запровадження в Україні воєнного стану і продовження строку його дії сам по собі не може слугувати достатньою підставою для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду.
ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження обставин непереборної сили, які б свідчили про неможливість виконання нею зобов`язання зі сплати боргу, наприклад, у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням майна, позбавленням заробітку тощо, тобто не доведено зв`язок між форс-мажорними обставинами та існуванням реальних і виняткових обставин неможливості чи утруднення виконання судового рішення.
Суд першої інстанції, врахувавши, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи, проте не з`явилися у судове засідання, без порушень вимог ст. 223 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України правомірно розглянув справу за відсутності учасників процесу, тому доводи апеляційної скарги у цій частині необґрунтовані. 
Покликання в апеляційній скарзі на неправосудність інших рішень Тульчинського районного суду Вінницької області, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі обставини є підставою для їх оскарження, а не відстрочення виконання рішення від 13 грудня 2022 року у справі 148/413/21.
За таких обставин колегія суддів виснує, що судом першої інстанції повністю з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги правильність висновків місцевого суду не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 травня 2023 року залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                                                                               В. В. Оніщук

Судді                                                                                      Т. О. Денишенко

                                                                                         С. К. Медвецький