Справа № 308/11981/22

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.07.2023                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Свиди О. Г., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/872/22 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Свиди О. Г. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2022. 
       Цією постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 496 грн 20 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії А778 № 60 від 02.09.2022 та постанови судді від 14.11.2022 вбачається, що військовослужбовець військової служби за контрактом ОСОБА_2 , заступник командира бойової машини – навідник оператор 3 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , будучи належним чином ознайомленим із розпорядженням командира 15 окремого гірсько-штурмового батальйону (військової частини НОМЕР_1 ) АДРЕСА_2 , відповідно до якого він був зобов`язаний з метою виконання завдань за призначенням в районі виконання бойових завдань, вибути з пункту постійної дислокації (м. Ужгород) до району виконання бойових завдань у період часу з 16 до 18 год 05.08.2022, без поважних причин відмовився від виконання вищеописаного розпорядження в умовах особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Свида О. Г. вказує на те, що постанова судді від 14.11.2022 щодо ОСОБА_2 є незаконною. Всупереч відсутності даних про належне його сповіщення про час і місце судового розгляду справи, судом в порушення вимог ст. 268 КУпАП, розгляд проведено без участі ОСОБА_2 , що позбавило останнього можливості надати суду пояснення з приводу обставин правопорушення. Посилається на те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, оскільки останній не допускав відмови щодо законних вимог командира в умовах особливого періоду. 

-2-

Ним було зазначено про готовність для виконання завдань, однак також вказувалось про те, що є проблеми зі здоров`ям та потреба у його відновленні, що окремо підтверджується актом службового розслідування від 01.09.2022 та наданими ОСОБА_2 копіями медичних документів. Більш того, ОСОБА_2 отримав контузію в результаті обстрілу під час виконання бойового завдання, а також струс головного мозку, цефалічний синдром, акубаротравму, гостру посттравматичну невросенсорну приглухуватість, про що зазначалось командуванню та прикріплялись відповідні медичні документи, які вказували на те, що особа потребує медичного догляду. Також зазначає, що після тяжких травм і стаціонарного лікування є обов`язковим проходження військової лікарської комісії, яка визначає придатність особи до подальшої військової служби, яка по відношенню до ОСОБА_2 була проведена лише 07.10.2022 та ОСОБА_2 отримав висновок про придатність до військової служби. Таким чином, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт відкритої відмови – непокори, або факту умисної відмови ОСОБА_2 від виконання наказу.
Будучи належним  чином повідомленим про час та місце  розгляду апеляційної скарги,  ОСОБА_2  на розгляд справи  щодо нього не з`явився. Останній судову кореспонденцію отримував, до суду не з`явив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того, апеляційний суд враховує думку захисника, який просив розглянути справу у відсутності ОСОБА_2 . 
Заслухавши пояснення захисника-адвоката Свиди О. Г., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суддя відповідно до положень статей 280, 283 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог статей 251, 252 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність 
-3-

адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Cуд першої інстанції всебічно й повно дослідивши матеріали справи, вірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, оскільки військовослужбовець військової служби за контрактом ОСОБА_2 , заступник командира бойової машини – навідник оператор 3 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , будучи належним чином ознайомленим із розпорядженням командира 15 окремого гірсько-штурмового батальйону (військової частини НОМЕР_1 ) АДРЕСА_2 , відповідно до якого він був зобов`язаний з метою виконання завдань за призначенням в районі виконання бойових завдань, вибути з пункту постійної дислокації (м. Ужгород) до району виконання бойових завдань у період часу з 16 до 18 год 05.08.2022, без поважних причин відмовився від виконання вищеописаного розпорядження в умовах особливого періоду.
Вказані обставини підтверджуються протоколом про військове адміністративне правопорушення серії А1778 № 60 від 02.09.2022; копією наказу № 437 від 02.08.2022 про призначення службового розслідування; рапортом т.в.о. начальника штабу ОСОБА_3 від 03.08.2022; актом службового розслідування від 01.09.2022 відносно ОСОБА_2 ; копією акту про відмову ОСОБА_2 від надання письмових пояснень по суті службового розслідування від 01.09.2022; копіями бланків отримання пояснень ОСОБА_4 від 01.09.2022; ОСОБА_5 від 01.09.2022; ОСОБА_6 від 01.09.2022; копією виписки-епікризу з медичної картки стаціонарного хворого; копією медичної характеристики; копією службової характеристики, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 498 від 01.09.2022.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_2 у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП адміністративного правопорушення.
Усупереч доводам апеляційної скарги у протоколі про військове адміністративне правопорушення серії А1778 № 60 від 02.09.2022, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми, зазначено дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_2 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
Окрім того, апеляційний суд зауважує, що за фактом відмови ОСОБА_2 від виконання законних вимог командира (начальника) в умовах особливого періоду, на підставі наказу командира № 437 від 02.08.2022 т.в.о. помічника командира батальйону з правової роботи ОСОБА_7 проводилось службове розслідування, яке розпочато 03.08.2022 та закінчено 01.09.2022, за наслідками якого складено відповідний акт від 01.09.2022, в якому вставлено факт невиконання ОСОБА_2 розпорядження командира в умовах особливого періоду та наказом № 498 від 01.09.2022 визнано за доцільне скласти відносно ОСОБА_2 протокол за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_8 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу за 
-4-

ознаками передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_2 та його захисник Свида О. Г. Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_8 діяв у межах наданих йому повноважень.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд критично оцінює доводи захисника про те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт відкритої відмови – непокори, або факту умисної відмови ОСОБА_2 від виконання наказу, з огляду на те, що ОСОБА_2 повідомляв командування про те, що в нього проблеми зі здоров`ям, він потребує медичного догляду ним долучались відповідні медичні документи.
Відповідно до пункту 3 статті 11 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою.
Відповідно до статті 30 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків відання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Перевіряючи доводи сторони захисту, апеляційний суд вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець має не просто погодитись на виконання наказу командира, а повинен беззастережно вчинити певні дії, які свідчать про те, що він намагається спрямувати всі свої зусилля для забезпечення реального виконання наказу командира, а не висувати командиру певні умови за яких таких наказ буде ним виконано.
Висловлення військовослужбовцем згоди на виконання наказу командира за умови вчинення командиром певних дій, свідчить про те, що військовослужбовець відмовляється виконати наказ командира без належних на те підстав.
Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 не відмовлявся від виконання наказу командира та погодився його за умови, тобто після лікування та проходження медичної комісії, оскільки він ще хворіє внаслідок отриманих травм.
Разом з тим, під час розгляду справи ОСОБА_2 не надано доказів (медичні довідки, висновки ВЛК про непридатність), що підтверджують неможливість виконання ним обов`язків військового за станом здоров`я саме на 05.08.2022, тобто на день вибуття до тимчасового місця дислокації.
Беручи до уваги, що ОСОБА_2 не надав суду належних доказів, що підтверджують неможливість виконання ним військових обов`язків за станом здоров`я саме на 05.08.2022 (непридатність до військової служби, необхідність у стаціонарному лікуванні, реабілітації, тощо), тобто на день вибуття до тимчасового місця дислокації, 

-5-

апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, оскільки останній відмовився від виконання законних вимог командира, в умовах особливого періоду.
Таким чином, всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
       Разом з тим, положеннями ст. 8 КУпАП  особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до частини другої статті 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні – не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.
Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи та протоколу про адміністративне правопорушення серії А1778 № 60 від 02.09.2022, вчинене ОСОБА_2 адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.172-10 КУпАП мало місце 05.08.2022. Відповідно днем закінчення передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 , в такому разі, слід вважати 05.11.2022. 
Разом з тим, при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП та накладенні адміністративного стягнення, були порушені вимоги ст. 38 КУпАП, оскільки на ОСОБА_2 адміністративне стягнення, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, накладено судом першої інстанції 14.11.2022, тобто після спливу трьохмісячного строку з дня вчинення адмінінстративного правопорушення.
Оскільки на момент розгляду судом першої інстанції справи щодо ОСОБА_2 строк, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП закінчився, провадження в ній підлягало закриттю, що унеможливлювало накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення. 
Вказані порушення вимог процесуального закону є істотними, а тому постанова судді щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню з прийняттям апеляційним судом нової постанови, якою провадження у справі щодо ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку, передбаченого ст. 38 цього Кодексу.

-6-

За таких обставин, апеляційна скарга захисника-адвоката Свиди О. Г. підлягає частковому задоволенню. 
Керуючись ст. 38, 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

                                                     П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Свиди О. Г. задовольнити частково. 
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2022 щодо ОСОБА_9 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10, щодо нього закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у  зв`язку із закінченням строку, передбаченого ст. 38 цього Кодексу.
Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя