ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року	Львів	Справа № 260/2886/20 пров. № А/857/9182/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Обрізка І.М.	
 за участю секретаря судового засідання  	         Іщук Л.П. Хабазня Ю.Є.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові   апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року  у справі № 260/2886/20 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   про стягнення податкового боргу, 

місце ухвалення судового рішення  	м.Ужгород	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Луцович М.М.	
дата складання повного тексту рішення	28.11.2022 року	
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Головне управління ДПС у Закарпатській області (далі - позивач, податковий орган), звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 104 333,05 грн.
В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначав, що за відповідачем рахується податковий борг перед бюджетом у загальній сумі 104333,05 грн., який виник внаслідок несплати податкових зобов`язань: з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 75443,26 грн. в тому числі пені у розмірі 1553,62 грн.; з військового збору в розмірі 3277,47 грн. та з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарі (робіт, послуг) у розмірі 25612,32 грн. Враховуючи те, що у встановлений законом строк та ігноруючи податкову вимогу, надіслану відповідачу, сума податкового боргу добровільно не сплачена, позивач просить стягнути дану заборгованість.
В подальшому, 22 жовтня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог.
Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 4 листопада 2020 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2021 року, позов задовольнив, стягнув з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   суму податкового боргу у розмірі 78 720,73 грн.
Постановою Верховного Суду від 10 серпня 2021 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2021 року у справі № 260/2886/20 було скасовано, а справу № 260/2886/20 направлено на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.
Скасовуючи рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2021 року у справі № 260/2886/20, і направляючи справу №260/2886/20 на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду, Верховний Суд у постанові від 10 серпня 2021 року зазначив, що судами попередніх інстанцій не досліджено, чи є підстави для визнання заборгованості, яка виникла до 2018 року, безнадійною. Чи розглядалось вказане питання податковим органом, як того вимагає Порядок. Отже, неможливо встановити правомірність зарахування коштів в рахунок боргів в календарній черговості, які виникли у попередній період.
За результатами нового розгляду рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року  адміністративний позов Головного управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, код ЄДРПОУ ВП 44106694) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення  податкового боргу - задоволено.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   податковий борг у розмірі 66772,83 (шістдесят шість тисяч сімсот сімдесят дві гривні 83 копійки) грн. по платежам:
- 85 11010500 "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" у розмірі 66437,91 (шістдесят шість тисяч чотириста тридцять сім гривень 91 копійка) грн.
- 30 11011001 "Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" у розмірі 334,92 (триста тридцять чотири гривні 92 копійки) грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що  суд першої інстанції не дотримався  частини 4 ст. 9 КАС України щодо офіційного з`ясування усіх обставин справи, до розгляду справи допустив підроблені та незаконні документи, які не відповідають дійсності, а законна уточнююча декларація, про виправлення помилки у звітній декларації за 2019 рік не взята до уваги, хоча була подана законним шляхом. Вказує на важкий стан його здоров`я. Покликається на платіжні доручення 2012 року про сплату коштів. Зазначає, що дохід по річному декларуванню у сумі 30983,47 грн також не відповідає дійсності, зазначає, що доходи за дрова ніколи не отримував. Вказує, що  невідомо куди поділися кошти сплачені ним.
Відповідач    своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. 
Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений під розписку, про що матеріали справи містять відповідні докази. 
Учасники справи в судове засідання сторони не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляли. В силу вимог ч.4  ст.229 КАС України  якщо відповідно до положень цього  Кодексу  розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
      Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за даними поданих позивачем декларацій за звітні періоди 2017-2019рр за позивачем рахується  узгоджена сума несплаченого податкового боргу з ПДФО та військового збору. 
      З урахуванням приписів пункту 87.9 статті 87 та пункту 102.4 статті 102 ПК України кошти сплачені відповідачем в сумі 34560.00 грн. відповідно до платіжного доручення №833 від 31.01.2018 року були зараховані в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Інші платіжні доручення  долучені відповідачем не стосуються спірних правовідносин, позаяк призначенням їх платежу  є сплата єдиного внеску. 
Відповідно до підпункту 101.2.3 пункту 101.2 ст. 102 ПК України під терміном "безнадійний" розуміється податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу. Оскільки попередній податковий борг було підтверджено рішенням суду, то строки стягнення відповідно до пункту 102.4 статті 102 ПК України встановлені до повного погашення такого платежу, а відтак відсутні підстави для списання боргу як безнадійного. 

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Закарпатській області.
Станом на 13.10.2020 року за відповідачем рахувався податковий борг в розмірі 78 720,73 грн., у тому числі пеня у розмірі 1553,62 грн. по платежам:
- 85 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 75 443,26 гри., в т.ч. пеня у розмірі 1 553,62 грн.;
- 30 11011001 «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 3 277,47 грн.
Вказаний податковий борг виник у зв`язку з:
- поданою відповідачем звітною податковою декларацією про майновий стан і доходи від 7 лютого 2020 року № 9333940789 за 2019 рік із задекларованою сумою податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 35 310,60 грн. та сумою військового збору, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 2 42,55 грн.;
- поданою звітною податковою декларацією про майновий стан і доходи від 10 січня 2019 року № 9299852724 за 2018 рік із задекларованою сумою податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 4 019,04 грн. та сумою військового збору, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 334,92 грн.;
- поданою звітною податковою декларацією про майновий стан і доходи від 26 січня 2018 року № 9297215481 за 2017 рік із задекларованою сумою податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 34 560,00 грн.
Відповідач подав до податкового органу декларацію про майновий стан і доходи (для підприємця або особи, яка припинила підприємницьку діяльність протягом звітного року) №9337041227 від 18.02.2022 року термін сплати 18.02.2022 року, відповідно до якої відповідач зменшив самостійно визначену суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 27108,27 грн. (34560,00-7451,73), залишок несплаченої суми склав 66437,91 грн. (27108,27+4019,04 + 35310,60) та по платежу військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування відповідачем зменшено на суму 2942,55 грн., залишок склав у розмірі 334,92 грн. 
Крім того, з матеріалів справи убачається, що у зв`язку із поданням податкової декларації №9337041227 від 18.02.2022 в інтегрованій картці платника по платежу 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» 18.02.2022 року зменшено борг по пені нарахованої у минулих роках у розмірі 1553,62 грн. З огляду на зазначене в інтегрованих картках відповідача відбулися зміни, що в свою чергу зменшило розмір позовних вимог та станом на 26.07.2022 року за даними податкового органу за  відповідачем рахується податковий борг (в межах предмету позову) у розмірі 66772,83 грн.
02.08.2022 року до суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог,  а зокрема стягнення з позивача податкового боргу у розмірі 66772,83 грн.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Стаття 67 Конституції України  передбачає обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 9 Податкового кодексу України  (далі  ПК України) та  статтею 65 Бюджетного кодексу України  визначено, що податок на доходи фізичних осіб належить до загальнодержавних податків і зборів, який справляється на всій території України та закріплюється за бюджетами місцевого самоврядування.
Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ  ПК України  та  статтею 65 Бюджетного кодексу України  передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, який входить до складу доходів Державного бюджету України.
Відповідно до п.16.1.4 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Стаття 19-1 Податкового кодексу України  визначає функції податкового органу, до яких, зокрема, відноситься здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, своєчасністю подання податкової звітності, здійснення контролю за погашенням податкового боргу з податків та зборів платників податків, у тому числі тих, майно яких перебуває у податковій заставі, організовує роботу та здійснює контроль за застосуванням арешту майна платника податків, що має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на його рахунках у банку, здійснює інші функції, визначені цим Кодексом та законами України.
Відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України  платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п.56.11 ст.56 ПК України  податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.
Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом (п.54.1 ст.54 ПК України).
У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.1 ст.59 ПК України).
Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України  податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Підпунктом  41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України  визначено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень (п.41.4 ст.41 ПК України).
Згідно пункту 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Отож  строк, протягом якого може бути стягнутий податковий борг становить - у 1095  календарних днів з дня виникнення податкового боргу, а у випадку стягнення боргу за рішенням суду строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
З матеріалів справи убачається, що  за даними податкової декларації про майновий стан і доходи (для підприємців):
№8297215484 від 26.01.2018 року (поданої за 2017 рік) нараховано самостійно відповідачем за результатами річного декларування ПДФО у розмірі 34560 грн;
№ 9299852724 від 10.01.2019 року (поданої за 2018 рік)  нараховано самостійно відповідачем за результатами річного декларування ПДФО у розмірі 4019,04 грн;
№9299852724 від 10.01.2019 року (поданої за 2018 рік) нараховано самостійно відповідачем за результатами річного декларування  військовий збір у розмірі 334,92 грн.
№9333940789 від 07.02.2020 року (поданої за 2019 рік) нараховано самостійно відповідачем за результатами річного декларування ПДФО у розмірі 35310,60 грн.
Загальний розмір нарахованих  відповідачем платежів за вказаними деклараціями складав:  ПДФО у розмірі 73889,64 грн та 334,92 – військовий збір.
У 2022 році відповідач подав податкову декларацію про майновий стан і доходи (для підприємців) №9337041227 від 18.02.2022 року у якій відобразив зменшення самостійно визначеного зобов`язання з ПДФО, що сплачується за результатами річного декларування на суму 7451,73 грн ( попередньо задекларована сума у розмірі 34560 грн – уточнена сума зобов`язання за вказаною декларацією у розмірі 27108,27 грн).
Отож, з урахуванням вказаної декларації, поданої у 2022 році  сума узгодженого податкового зобов`язання за період 2017,2018 та 2019рр, яка підлягала сплаті відповідачем  за приведеними вище податковими  деклараціями становила: з ПДФО - 66  437,91 грн та військового збору -334,92 грн.
До матеріалів справи долучено платіжне доручення №833 від 31.01.2018 року про сплату відповідачем ПДФО за 2017 рік у розмірі 34560 грн (а.с. 47).
Здійснивши достеменний аналіз інтегрованих карток платника податку з ПДФО долучених до матеріалів справи за період 2013 – 2018 років, колегією суддів установлено, що:
1) на  початок 2013 року  недоїмка з ПДФО  (перенесена з 2012 року) становила 37153,62 грн, з якої: основний платіж -35075,05  та пеня -2078,57 грн. 
На кінець 2013 року розмір недоїмки  з ПДФО становив 39223,62 грн,  з якої: основний платіж -37145,05 та пеня -2078,57 грн;
2) на початок 2014 року розмір недоїмки  з ПДФО становив 39223,62 грн, з якої: основний платіж -37145,05 та пеня -2078,57 грн. 
У  період 2014 року оплати вказаної суми боргу відповідачем не проведено. 
На кінець 2014 року розмір боргу становив  -94389,44 грн, з якої:  91968,10 грн- основний платіж  та 2421,34 грн пені  (у складі якого обліковано борг 2013року з ПДФО 39223,62 грн,  з якої: основний платіж -37145,05 та пеня -2078,57 грн);
3) на початок 2015 року розмір недоїмки  з ПДФО становив 94389,44 грн, з якого: 91968,10 грн- основний платіж  та 2421,34 грн пені. У складі вказаного боргу обліковано борг 2013року з ПДФО у розмірі 39223,62 грн,  з якої: основний платіж -37145,05 та пеня -2078,57 грн)
У  період 2015 року оплати вказаної суми боргу відповідачем не проведено.  Зменшення суми  боргу проведено за рахунок корегувань на підставі судових рішень.
На кінець 2015 року розмір боргу становив  42797,39 грн, з якого:  40376,05 грн- основний платіж та 2421,34 грн - пеня ( у складі якого обліковувався борг з ПДФО за 2013 рік у розмірі 39223,62 грн,  з якої: основний платіж -37145,05 та пеня -2078,57 грн та частково борг нарахований у період  2014 року у розмірі 3754,77 грн);
4) на початок  та на кінець 2016 року розмір недоїмки  з ПДФО становив 42797,39 грн, з якого: 40376,05 грн- основний платіж та 2421,34 грн - пеня (у складі якої обліковувався  вищевказаний борг 2013 року -39223,62 грн та частково борг нарахований у період  2014 року- 3754,77 грн). У  період 2016 року оплати вказаної суми боргу відповідачем не проведено;
5) на початок 2017 року розмір недоїмки  з ПДФО становив  42797,39 грн, з якого: 40376,05 грн- основний платіж та 2421,34 грн - пеня (у складі якої обліковувався  борг 2013 року- 39223,62 грн та частково борг нарахований у період  2014 року- 3754,77 грн);
17.02.2017 року позивачем проведено оплату 43200грн. За рахунок якої погашено, відображений у інтегрованій картці особового рахунку вхідний залишок боргу станом на 01.01.2017 року у розмірі 42797,39 грн, з якого: 40376,05 грн- основний платіж та 2421,34 грн - пеня (у складі якого обліковувався  борг 2013 року- 39223,62 грн та частково борг нарахований у період  2014 року- 3754,77 грн).   Відтак,  недоїмку  за період 2013 та 2014 років було погашено зарахуванням коштів 17.02.2017  року.  Дії по зарахуванню вказаних коштів відповідачем не оскаржувалися.
Також, колегією суддів ураховано, положення пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України,  що строк погашення недоїмки за рішенням суду встановлюються до повного погашення такого платежу та постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2014 року залишену без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 року у справі №807/515/14, якою стягнуто з позивача борг з ПДФО та ПДВ у розмірі 122956 грн.
На кінець 2017 року за даними інтегрованої картки особового рахунку недоїмка з ПДФО становила 1124826,14 грн, з якої:  808225 грн -основний платіж та 316600 грн – пеня. Вказана сума недоїмки виникла за рахунок поданих відповідачем декларацій  та винесених ППР;
6) на початок 2018 року розмір недоїмки  з ПДФО становив  1124826,14 грн, з якої  808225 грн -основний платіж та 316600 грн – пеня. На кінець 2018 року недоїмка з ПДФО становила 62418,87 грн, з якої: 60865,25 грн- основний платіж та 1553,62 грн –пеня.  
Розмір недоїмки зменшився за рахунок сплати  відповідачем коштів у розмірі 34560 грн згідно  платіжного доручення №833 від 31.01.2018 року  та відсортування сум недоїмки на підставі судових рішень.
Відтак,  кошти в сумі 34560,00 грн. сплачені відповідачем відповідно до платіжного доручення №833 від 31.01.2018 року зараховані позивачем відповідно до пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, згідно черговістю виникнення незалежно від напрямку сплати за зобов`язаннями нарахованим у  період 2017 року та які існували на дату надходження вказаних коштів. 
Як наслідок, суд відхиляє доводи апеляційної скарги про оплату позивачем зобов`язань з ПДФО, нарахованих ним самостійно за даними податкової декларації про майновий стан і доходи (для підприємців) №8297215484 від 26.01.2018 року (поданої за період 2017 рік) у розмірі 34560 грн. 
Стосовно ж списання безнадійного боргу, то механізм списання безнадійного податкового боргу визначено у Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 року за № 1844/24376 (далі - Порядок). 
Відповідно до положень пунктів 3.1, 3.2 Порядку визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню контролюючим органом, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України) є дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.
Згідно з приписами пунктів 4.3 - 4.5 Порядку у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.
Таким чином списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
При цьому звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку. В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 Податкового кодексу України, пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.
Дослідивши відомості інтегрованої картки платника податків з урахуванням положень пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, яким встановлено, що строк погашення недоїмки за рішенням суду встановлюються до повного погашення такого платежу та з урахування  постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2014 року залишену без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 року у справі №807/515/14, якою стягнуто з позивача борг з ПДФО та ПДВ у розмірі 122956 грн, колегія суддів не вбачає підстав для застосування відповідачем положень пунктів 3.1, 3.2, 4.3 - 4.5  вказаного Порядку, щодо списання податкового боргу.
Крім того, протягом 2018-2022 років відповідач не звертався до Головного управління ДПС у Закарпатській області із заявами чи листами щодо списання безнадійного боргу. Доказів протилежного відповідач до суду не надав та такі відсутні у матеріалах справи.
Відносно ж доводів скаржника про те, що доходи за 2020 рік не відповідають дійсності, оскільки ним було подано декларацію з від`ємним значенням 40756,61 грн. і він не знає звідки взялася податкова декларація №9333940789, то колегія суддів зазначає, що до заяви від 19.08.2022 року (надійшла до суду 23.08.2022 року) відповідач надає Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, який охоплює звітній період 2020 року (а.с. 94), проте спірні правовідносини стосуються податкових зобов`язань, які виникли у 2017, 2018, 2019 роках та задекларовані відповідачем відповідно у 2018-2020 році. 
Отож, податкова декларація про майновий стан і доходи №9333940789 від 07.02.2020 року, складена за звітній період 2019 року (а.с. 22-23), у поданий  відповідачем Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, який охоплює звітній період 2020 року не стосується звітного періоду 2019 року за який подано декларацію №9333940789.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги які стосуються інших платіжних доручень, що були долучені відповідачем до матеріалів справи, то вказані платіжні документи не стосуються предмета спору, оскільки відповідно до даних платіжних документів сплачувався єдиний соціальний внесок.
Окрім вказаного, колегією суддів установлено, що 18.02.2022 року відповідачем подано уточнюючу  декларацію за 2019 рік, відповідно до якої позивачем зменшено проведені нарахування з ПДФО у розмірі 35310,60 та військового збору у розмірі 2942,55 грн. Підтвердженням вказаного є  квитанція №2 про доставку уточнюючої декларації ГУ ДПС у Закарпатській області, яка долучена позивачем до матеріалів справи.
Однак, суд першої інстанції при прийнятті рішення не урахував обумовленої уточнюючої декларації за 2019 рік та зайво присудив позивачу до сплати 
- 85 11010500 "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" у розмірі 66437,91 (шістдесят шість тисяч чотириста тридцять сім гривень 91 копійка) грн. та 
- 30 11011001 "Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" у розмірі 334,92 (триста тридцять чотири гривні 92 копійки) грн.
Отож, з урахуванням, поданої 18.02.2022 року уточнюючої  декларації за 2019 рік сума узгодженого податкового зобов`язання за період 2017,2018 та 2019рр, яка підлягає стягненню з відповідача до бюджету за приведеними вище податковими  деклараціями становить: з ПДФО – 31127,31 грн (Розрахунок: 66  437,91грн-  35310,60 грн) та військового збору -0,00 грн (Розрахунок: задекларовано до сплати суму 334,92 грн.- сума задекларованого зменшення 2942,55 грн.)
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково  знайшли своє підтвердження.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції слід  скасувати з прийняттям нового судового рішення про часткове  задоволення заявлених позовних вимог. 
Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених у даній справі, колегією суддів установлено, що з урахуванням положень ст. 139 КАС України відсутні підстави для перерозподілу та присудження судових витрат на користь будь-якої із сторін.  
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року  у справі № 260/2886/20 скасувати.
Ухвалити постанову, якою адміністративний позов Головного управління ДПС у Закарпатській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   про стягнення податкового боргу задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )   податковий борг у розмірі 31127,31 грн ( тридцять одна тисяча сто двадцять сім гривень 31 коп.) за платежем 85 11010500 "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування".
У задоволенні решти вимог –відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Л. П. Іщук  	
Повне судове рішення складено 13 липня 2023 року