17.07.23
22-ц/812/668/23
Провадження № 22-ц/812/668/23 Головуючий суду першої інстанції Афоніна С. М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року м. Миколаїв Справа № 489/2346/22
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник  ОСОБА_2 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Афоніної С.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого було складено 25 квітня 2023 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

 
В С Т А Н О В И В:

 
19 серпня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Доводи позову обґрунтовувало тим, що 27 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі – ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3571664, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
 
Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту (підпункт 98, пункт 9 кредитного договору), які розміщені на сайт creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного Договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил.
 
26 серпня 2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 26082021. Відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
 
Відповідно до реєстру боржників від 26 серпня 2021 року до договору факторингу від 26 серпня 2021 року № 26082021, ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33 519.20 грн, з яких: 10 400 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 119.20 грн сума заборгованості за відсотками..
 
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» за кредитним договором № 3571664 у визначеному розмірі.
 
30 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Финансова компанія «Інвеструм» (далі – ТОВ «ФК «Інвеструм») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 18201-01/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
 
11 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11082021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм»» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
 
Відповідно до реєстру боржників від 11 серпня 2021 року № 2 до договору факторингу від 11 серпня 2021 року № 11082021, ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35 100 грн, з яких: 9 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 26 100 грн сума заборгованості за відсотками.
 
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» за кредитним договором № 18201-01/2021 в зазначеному розмірі.
 
Крім того, 31 січня 2021 року між Tовариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (ТОВ «КУ «Європейська кредитна група») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3190818832/625987, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
 
Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), a клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно підпункту 1.4. пункту 1 кредитного договору, кредит надасться клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.
 
09 грудня 2021 року між TOB «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 09122021 у відповідності до умов якого TOB «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, a ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» приймає належні TOB «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
 
Відповідно до реєстру боржників від 09 грудня 2021 року до договору факторингу від 09 грудня 2021 року № 09122021, ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 857.50 грн, з яких: - 5 400 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 457.50 грн сума заборгованості за відсотками.
 
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 09 грудня 2021 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
 
Отже, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» за кредитним договором № 3190818832/625987 в розмірі 20 857.50 грн.
 
Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором від 27 січня 2021 року № 3571664 в розмірі 33 519.20 грн, заборгованість за кредитним договором від 30 січня 2021 року № 18201-01/2021 в розмірі 35 100 гр, заборгованість за кредитним договором від 31 січня 2021 року № 3190818832/625987 в розмірі 20 857.50 грн, а всього загальну суму заборгованості – 89 476.70 грн.
 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2023 року позов задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором від 27 січня 2021 року № 3571664 у розмірі 33519.20 грн; заборгованість за кредитним договором від 30 січня 2021 року № 18201-01/2021 у розмірі 35 100 грн; заборгованість за кредитним договором від 31 січня 2021 року № 3190818832/625987 у розмірі 20 857.50 грн, а всього стягнуто заборгованість за кредитними договорами в сумі 89 476.70 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ»» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 грн.
 
Рішення суду мотивовано тим, що до ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» відповідно до договорів факторингу перейшли права вимоги за трьома кредитними договорами та загальна заборгованість відповідача за кредитними договорами, становить – 89 476.70 грн, яка до теперішнього часу не погашена.
 
З огляду на це, суд першої інстанції вважав доводи позовної заяви доведеними відповідними доказами, що містяться в матеріалах справи. До посилань представника відповідача, що позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, суд відноситься критично, оскільки у кредитних договорах сторонами узгоджено при порушенні зобов`язання продовження строку кредитування.
 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник – ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права просив його скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. 
 
Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті: creditplus.ua, Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті: htpp://www.zecredit.com.ua та Публічної пропозиції (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства:htpp://www.eurogroshi.com.ua, як невід`ємні частини спірних договорів та підтверджень, що саме з цими вищеперелічиними документами ОСОБА_1 ознайомлювався і погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, розмірах і порядках нарахування.
 
Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. 
 
Також скаржник звертає увагу суду, що у договорах наявні помилки щодо строків надання кредитів, а саме: згідно Договору № 18201-01/2021 кредит надавався строком на 26 днів, тобто до 24 лютого 2021 року, але ж вищезазначений договір було укладено 30 січня 2021 року строком на 26 днів, тобто до 25 лютого 2021 року; згідно Договору № 3190818832/625987 кредит надавався строком на 25 днів, тобто до 24 лютого 2021 року, але вищезазначений договір було укладено 31 січня 2021 року строком на 25 днів, тобто до 25 лютого 2021 року.
 
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
 
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін – на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
 
Відповідач вважає, що твердження позивача про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння позивачем правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання.
 
Суд першої інстанції в рішенні від 11 квітня 2023 року посилається на ті пункти вищезазначених договорів, які ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» зовсім не зазначало у своїй позовній заяві.
 
Строк дії кредитних договорів, на яких ґрунтуються спірні кредиторські вимоги, сплив. А отже сплив і строк нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
 
ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» , відповідно до статті 1048 має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами за Договір № 3571664 у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто за період з 27 січня 2021 року (дата укладення договору) по 23 лютого 2021 року (останній день повернення кредиту), за договором № 18201-01/2021 – за період з 30 січня 2021 року по 24 лютого 2021 року, за договором № 3190818832/625987 – за період з 31 січня 2021 року по 24 лютого 2021 року.
 
Доказів продовження строків користування кредитними коштами в порядку передбаченому відповідними договорами, позивачем не надано.
 
Розмір відсотків за користування кредитними коштами за договором № 3571664 за період з 27 січня 2021 року по 23 лютого 2021 року становить 4 001.40 грн.
 
Розмір відсотків за користування кредитними коштами за договором № 18201-01/2021 за період з 30 січня 2021 року по 24 лютого 2021 року становить 3 744 грн.
 
Розмір відсотків за користування кредитними коштами за договором № 3190818832/625987 від 31 січня 2021 року за період з 31 січня 2021 року по 24 лютого 2021 року становить 3 307.50 грн. 
 
Не погодившись з апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» надала відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві зазначало, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2023 року законне та обґрунтоване, в процесі розгляду цивільної справи суд першої інстанції не припустився порушень норм ні матеріального, ні процесуального права, тому апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою в її задоволенні має бути відмовлено.
Твердження представника відповідача про те, що у договорах наявні помилки щодо строків надання кредитів є помилковим.
Відповідно до умов укладених договорів строк кредитування обраховується з першого дня укладення договору, тобто по договору №18201-01/2021 з 30 січня 2021 року по 24 лютого 2021 року, а не з наступного дня- з 31 січня 2021 року по 25 лютого 2021 року; по договору № 3190818832/625987 з 31 січня 2021 року по 24 лютого 2021 року, а не з наступного дня – 01 лютого 2021 року по 25 лютого 2021 року.
ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» також звертає увагу суду на особливості доказування в цивільному процесі і наголошує на тому, що скаржник побудував свою позицію на концепції «негативного доказу». Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує.
Отже, з огляду на все вищевикладене, слід дійти висновку, що обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга не містить.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 27 січня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3571664, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (далі – Договір від 27 січня 2021 року)
 
Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту (підпункт 98, пункту 9 кредитного договору), які розміщені на сайт creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил.
 
26 серпня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 26082021. У відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
 
Відповідно до реєстру боржників від 26 серпня 2021 року до договору факторингу від 26 серпня 2021 року № 26082021, ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33 519.20 грн, з яких: 10 400.00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 119.20 грн сума заборгованості за відсотками.
 
Крім того, 30 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 18201-01/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (далі – Договір від 30 січня 2021 року).
 
Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
 
11 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11082021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм»» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
 
Відповідно до реєстру боржників від 11 серпня 2021 року № 2 до договору факторингу від 11 серпня 2021 року № 11082021, ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35 100 грн, з яких: 9 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 26 100 грн сума заборгованості за відсотками.
 
Крім того, 31 січня 2021 року між TOB «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3190818832/625987, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (далі – Договір від 31 січня 2021 року).
 
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), a клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно підпункту 1.4. пункту 1 кредитного договору, Кредит надасться клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.
 
09 грудня 2021 року між TOB «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 09122021 у відповідності до умов якого TOB «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, a ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» приймач належні TOB «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
 
Відповідно до реєстру боржників від 09 грудня 2021 року до договору факторингу від 09 грудня 2021 року № 09122021, ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 857.50 грн, з яких: - 5 400 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 457.50 грн сума заборгованості за відсотками.
 
Відповідач користувався кредитними коштами за спірними кредитними договорами, що підтверджується електронними підписами відповідача і довідками про успішність операцій з переведення коштів у безготівковій формі та порушив свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, а також сплати процентів за користування ними, про що свідчить картка обліку договору від 27 січня 2021 року № 3571664, розрахунок заборгованості за договором про надання фінансового кредиту від 30 січня 2021 року № 18201-01/2021 та розрахунок заборгованості за договором про надання фінансового кредиту від 31 січня 2021 року № 3190818832, внаслідок чого у відповідача ОСОБА_1 перед ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «ФК «Інвеструм» та TOB «КУ «Європейська кредитна група» відповідно виникла заборгованість за кредитними договорами в розмірі 33 519.20 грн, 35 100 грн та 20 857.50 грн.
 
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що кредитні  договори  підписані  ОСОБА_1   за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора є укладеними, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 27, 30 і 31 січня 2021  року правочинів та отримання ОСОБА_1  в кредит грошових коштів  на умовах  строковості, зворотності, платності, а тому він зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цими договорами.
Відповідач ОСОБА_1 цих обставин не заперечував. 
З доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідач нараховував проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.
Відповідно до умов Договору від 27 січня 2021 року, зокрема, підпункт 4.3.1 передбачено, що сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарний днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до підпункти 4.2.2.-4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Підпунктом 4.2.2. Договору від 27 січня 2021 року передбачено, що споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в підпункті 4.3.1. Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому пунктом 4.2. Договору.
       Згідно з Договором від 30 січня 2021року пунктом 4.3. визначено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в пункті 1.2. цього договору та /або додатку (ах) до цього договору, проценти, передбачені у пункті 1.3 цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення Договору.
Аналогічний пункт передбачено Договором від 31 січня 2021 року, а саме 
пунктом 4.3. передбачено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в пункті 1.2. цього договору та /або додатку (ах) до цього договору, проценти, визначені у пункті 1.3 цього Договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення Договору.
       За усіма трьома договорами встановлено, що відповідач не сплачував кредитні кошти у визначений сторонами строк кредитування, який обраховується з першого дня укладення договору, тобто по Договору від 27 січня 2021 року дата повернення кредиту визначена 23 лютого 2021 року; по Договору від 30 січня 2021 року з 30 січня 2021 року по 24 лютого 2021 року, а не з наступного дня - з 31 січня 2021 року по 25 лютого 2021 року, як стверджує відповідач в апеляційній скарзі; по Договору від 31 січня 2021 року з 31 січня 2021 року по 24 лютого 2021 року, а не з наступного дня – 01 лютого 2021 року по 25 лютого 2021 року.
       У таких випадках наведеними умовами договорів передбачено продовження строку кредитування, а відтак проценти за користування кредитом підлягали нараховуванню у продовжені договорами строки, що було виконано позивачем у цій справі.
       Наведені пункти та підпункти кредитних договорів, які передбачають продовження строків кредитування за вказаними кредитними договорами не визнавались відповідачем недійсними, а тому з огляду на приписи статті 204 ЦК України є дійсними та підлягають виконанню. 
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «ЄАПБ». 
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив ся з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановивши обставини справи. 
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін. 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 17 липня 2023 року.