Справа № 161/13135/14-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С. 	
Провадження № 22-ц/802/630/23  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
14 серпня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Ганжа М. І.,
з участю представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідачки ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_3 , поданою від її імені представником ОСОБА_2 на повторне заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року,

                                           В С Т А Н О В И В :
У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, змінивши предмет позову (а.с.70-72), який мотивує тим, що 05.03.2008 між банком і відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит №VOY0GI0000004836, за умовами якого ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 335 000 грн зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення до 05.03.2018.
Згідно із заявою відповідачки від 01.07.2008 між банком і ОСОБА_3 06 серпня 2008 року укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №VOY0GI0000004836 від 05.03.2008, відповідно до умов якої змінено валюту кредитування з гривні на долар США, розмір кредиту після проведеної конвертації склав 70935,77 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Визначено порядок щомісячного погашення кредиту.
Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 22 квітня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 87083,52 доларів США, з яких: 55754,41 доларів США – заборгованість за кредитом; 14635,21 доларів США – заборгованість по процентах за користування кредитом;  2927,93 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 9597,95 доларів США – пеня; 22,24 доларів США – штраф (фіксована частина); 4145,78 доларів США – штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідачки та відшкодувати судові витрати.
Повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 06 квітня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VOY0GI0000004836 від 05.03.2008 у розмірі 74557,63 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 06.04.2023  становить 2 726 572 грн 53 коп. та 3654 грн судового збору.
У решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені відповідачки ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
У судовому засіданні представник відповідачки апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав та просить її задовольнити, уточнивши, що рішення суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог.
Представник позивача апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 ЦПК України (у редакції станом на 2014 рік – дату звернення з позовом) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Аналогічні положення визначені у статтях 4, 5 ЦПК України у чинній редакції.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі (ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Судом встановлено, що 05 березня 2008 року між сторонами було укладено договір про іпотечний кредит №VOY0GI0000004836, за умовами якого ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 335 000 грн зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення до 05.03.2018 (т.1 а.с.27-31).
Згідно із заявою відповідачки від 01.07.2008 між сторонами 06 серпня 2008 року укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №VOY0GI0000004836 від 05.03.2008, відповідно до умов якої змінено валюту кредитування з гривні на долар США, розмір кредиту після проведеної конвертації склав 70935,77 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Визначено порядок щомісячного погашення кредиту (т.1 а.с.32, 33-35).
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку встановлено, що відповідачка узятих на себе зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 22 квітня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 87083,52 доларів США, з яких: 55754,41 доларів США – заборгованість за кредитом; 14635,21 доларів США – заборгованість по процентах за користування кредитом;  2927,93 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 9597,95 доларів США – пеня; 22,24 доларів США – штраф (фіксована частина); 4145,78 доларів США – штраф (процентна складова) (т.1 а.с.12-15, 131-142).
Визначаючи розмір заборгованості та задовольняючи позов частково, суд відмовив у стягненні пені і в цій частині сторонами рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом розміром заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідачка належними, достовірними та допустимими доказами цей розмір не спростувала.
Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що згідно з наданими відповідачкою копіями платіжних документів цей розмір заборгованості має бути значно менший – відхиляються апеляційним судом з таких підстав.
Згідно з ч. ч. 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідачкою ОСОБА_3 через свого представника подано завірені останнім копії п`яти квитанцій про сплату коштів (т.1 а.с.197-201).
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача обґрунтував свої заперечення щодо достовірності наданих копій, зазначивши про ненадання стороною відповідача оригіналів цих квитанцій. Вказано про відсутність суми у квитанціях та дати погашень, про невірний рахунок для прийняття погашень (у п. 8.2 додаткової угоди визначено конкретний рахунок), про недостовірність однієї з квитанцій у зв`язку із зазначенням про погашення коштів у вихідний день, а також сумнів у такій якості квитанцій станом на 16.05.2022 – дату завірення відповідності їх копій оригіналам.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Апеляційна скарга мотивована невірним розміром заборгованості із покликанням саме на ці копії квитанцій, оригінали яких не подано, а позивач ставить під сумнів відповідність поданих копій оригіналам. Оригінали стороною відповідача при зазначених запереченнях не надано і апеляційному суду, а тому такий доказ не береться судом до уваги, оскільки не підтверджує сплату коштів саме за спірним кредитним договором.
Посилання в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права у зв`язку із одночасною зміною позивачем предмета і підстав первинно поданого позову – відхиляються апеляційним судом з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 ЦПК України (у редакції станом на 2014 рік) особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України (у редакції станом на 2014 рік) до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.
Первинно подано банком позов про звернення стягнення на майно та виселення з підстав наявної заборгованості за спірним кредитним договором у зв`язку з несплатою відповідачкою коштів (т.1 а.с.7-9).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.10.2014 за заявою позивача залишено без розгляду позов про виселення (т.1 а.с.73).
До початку розгляду судом справи по суті позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, якою змінено лише предмет позову «звернення стягнення на майно» на «стягнення заборгованості за кредитним договором» (т.1 а.с.70-72).
Підстава позову не змінилася – несплата відповідачкою коштів за спірним кредитним договором.
Виходячи з наведеного, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення в оскаржуваній частині, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3 , подану від її імені представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а повторне заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.    

Головуючий – суддя    

Судді