ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 р.	Справа № 552/880/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2022, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, по справі № 552/880/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області      третя особа           Державна казначейська служба України 
          про стягнення коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського районного суду м. Полтава  з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі також – відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), у якій просив: "за протиправне, рецидивне, тривале у часі невиконанням грошового зобов`язання (заборгованості по пенсії), що саме і виникли за остаточним рішенням національного суду від 21.01.2019 у справі за № 440/828/19, стягнути із ГУ ПФУ в Полтавській області за період із 01 жовтня 2019 року по 31 січня 2021 р., на користь пенсіонера за вислугою років та учасника бойових дій ОСОБА_1 інфляційні збитки у розмірі 27 493,01 грн, а також 3 % річних за період із 01.11.2019 по 28.02.2021 у розмірі 15 669 грн та моральну шкоду у розмірі 33 000 грн, а всього 76 162,01 грн".
Рішенням Київського районного суду м. Полтава від 31 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 , інфляційні збитки за період з 01 жовтня 2019 року по 31 січня 2021 року у розмірі 27493 грн. 01 коп., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі за період з 01 листопада 2019 року по 28 лютого 2021 року у розмірі 15669 грн, моральну шкоду у розмірі 5000 грн, а всього 48162 грн 01 коп.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Полтавській області - задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Полтава від 31 травня 2021 року - скасовано. Провадження у справі №552/880/21 за позовом ОСОБА_1 – закрито.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про передачу справи за встановленою юрисдикцією - задоволено. Передано справу №552/880/21 за позовом ОСОБА_1 до Полтавського окружного адміністративного суду, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року залишено без змін.
27.05.2022 ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог щодо стягнення із ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 33 000,00 грн моральної шкоди.
Роз`яснено позивачеві, що повторне звернення до суду з цією самою позовною заявою в цій частині не допускається.
Позивач, не погодившись з цією ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилався на принцип правової визначеності, на наявність двох рішень судів цивільної юрисдикції про задоволення його позовних вимог у подібних справах та те, що судом першої інстанції вимоги про стягнення моральної шкоди були по суті розглянуті, у задоволенні яких відмовлено, що підтверджується резолютивною частиною рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року.
Від ГУ ПФУ в Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.07.2021 по даній справі залишити без змін.
Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 КАС України розгляд справи проведено в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що в адміністративному судочинстві вимоги про стягнення моральної шкоди можуть розглядатися виключно як похідна вимога від позовних вимог про визнання протиправними дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до п. 9 ч. 8 ст. 160 КАС України в позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.
Пунктами 1, 3, 8 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.
Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
З аналізу вищевказаних норм законодавства можна дійти висновку, що право на звернення до суду мають особи, права, свободи та інтереси яких порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень на момент звернення. Особа, яка звертається до адміністративного суду за захистом самостійно визначає спосіб, передбачений статтею 5 КАС України, та обґрунтовує у позовній заяві заявлені вимоги, задоволення яких повинно призвести до поновлення прав, свобод та інтересів.
Згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Так, з адміністративного позову вбачається, що позивач звертаючись до суду фактично просив стягнути із ГУ ПФУ на його користь:
- інфляційні збитки, 
- 3 % проценти річних 
- моральну шкоду.
Інших позовних вимог, які визначені у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 5 КАС України позивачем не заявлялося.
Наведені приписи ст. 5 та ч. 5 ст. 21 КАС України кореспондуються з повноваженнями суду при вирішенні справи, визначеними у п. 1-6 ч. 2 ст. 245 КАС України, відповідно до яких, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Отже, враховуючи, що позивачем не заявлялося позовних вимог, визначених у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 5 КАС України, то, у силу імперативних приписів ч. 5 ст. 21 КАС України, розгляд позовної вимоги про стягнення з ГУ ПФУ в Полтавській області моральної шкоди виходить поза межі повноважень адміністративного суду, а відтак висновки суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у цій частині позовних вимог є правильними.
Посилання апелянта на наявність рішень місцевих судів, ухвалених у порядку цивільного судочинства, про стягнення на його користь, зокрема, моральної шкоди, не спростовує того факту, що цей спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства у силу імперативної норми ч. 5 ст. 21 КАС України.
Більш того, за приписами ч. 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд першої інстанції також розглянув вимогу про стягнення шкоди по суті, оскільки описова та мотивувальна частина згаданого рішення суду не містить жодних посилань на розгляд цієї вимоги, крім вказівки про закриття провадження у частині вимог про стягнення моральної шкоди. А зазначений у резолютивній частині рішення суду короткий виклад предмету позову з вказівкою на стягнення моральної шкоди не свідчить про її фактичний розгляд та є вірогідно опискою, що не впливає на вирішення цієї справи.
Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року по справі № 552/880/21 - залишити без змін.   
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  21.08.2023.