К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року                                                                        місто Київ
 
справа № 755/12702/22
апеляційне провадження № 22-ц/824/6326/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Соколової В.В.,
 
за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Галагана В.І. від 2 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,  
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
            У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 7 липня 2007 року по 15 вересня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Під час перебування у шлюбі позивачем було придбано: квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 998 800 грн.; автомобіль DodgeJourney, 2017 року випуску, VIN-код:     НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 13 000 доларів США.
 
Позивач зазначала, що частина спірної квартири є її особистою власністю, оскільки грошові кошти в розмірі 791 202 грн. 58 коп., які в подальшому були використані для купівлі спірної квартири, були подаровані їй дідом ОСОБА_4 після продажу його квартири АДРЕСА_2 . Так, вказана квартира продана 30 жовтня 2013 року за 752 560 грн. і в цей же день кошти були переведені на банківський рахунок позивача. 
 
1 квітня 2014 року ОСОБА_2 зняла зі свого рахунку 791 202 грн. 58 коп., поклала їх на рахунок в ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", з якого 3 квітня 2014 року (день придбання квартири) були перераховані кошти в сумі 978 000 грн. на рахунок продавця квартири АДРЕСА_1 , - ОСОБА_5 .    
 
Таким чином, 791 202 грн. 58 коп. були власними коштами позивача, а 206 739 грн. 42 коп. - спільним майном подружжя, тобто частини спірної квартири є її особистою власністю. 
 
За вказаних обставин, предметом поділу майна подружжя є частини квартири і автомобіль. Ураховуючи середню вартість автомобіля - 575 653 грн., його вартості - 287 826 грн. 50 коп.  і вартості 1/8 частки квартири - 124 850 грн., яка потенційно належить відповідачу, ОСОБА_2 вважала за можливе визнати за нею право власності на всю квартиру, а за відповідачем - право власності на автомобіль, що остаточно вирішить спір щодо подальшого права користування та розпорядження майном.
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд: визнати за нею право власності на частини трикімнатної квартири  АДРЕСА_1 ; визнати частину вказаної квартири об`єктом спільного сумісного майна подружжя; визнати право власності на 1/8 частину квартири за ОСОБА_2 ; визнати право власності  на 1/8 частину квартири за ОСОБА_1 ; визнати автомобіль Dodge Journey, 2017 року випуску, VIN-код:     НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати право власності на частину спірного автомобіля за ОСОБА_2 ; визнати право власності на частину спірного автомобіля за ОСОБА_1 ; залишити спірний  автомобіль у власності ОСОБА_1 ; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 2 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право особистої власності на частини квартири АДРЕСА_1 . Визнано частину квартири АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя             ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/8 квартири АДРЕСА_1 . Визнано автомобіль Додж, державний реєстраційний номер, НОМЕР_2 , 2017 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за           ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля Додж, державний реєстраційний номер, НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Додж, державний реєстраційний номер, НОМЕР_2 . Залишено автомобіль Додж, державний реєстраційний номер, НОМЕР_2 , у власності ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі       7 443 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спільним сумісним майном, яке набуте сторонами за час шлюбу та за спільні кошти є частина квартири та автомобіль. При визначенні часток у праві спільної сумісної власності суд виходив із того, що частини спірної квартири були придбані за особисті кошти позивача, подаровані їй дідом, а тому є її особистою власністю; автомобіль було куплено за спільні кошти. При цьому, ураховуючи вартість частки відповідача у спірній квартирі та вартість частки позивача у спірному автомобілі з урахуванням інфляції, ураховуючи інтереси позивача, відповідача та їх спільної малолітньої дитини щодо порядку подальшого користування та розпорядження майном, ураховуючи ознаку неподільності майна, яке є об`єктами предмету спору, - суд вважав, що присудження кожному із подружжя неподільної речі, яка знаходиться у їх користуванні, забезпечить повний захист права власності у спосіб, заявлений позивачем, задля досягнення мети правосуддя та принципу процесуальної економії,згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 : право власності на частину квартири АДРЕСА_1 ; частину автомобіля Dodge Journey, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; частину автомобіля Mitsubishi Galant, 1999 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ; визнати за ОСОБА_1 : право власності на частину квартири АДРЕСА_1 ; частину автомобіля Dodge Journey, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; частину автомобіля Mitsubishi Galant, 1999 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ; визнати право особистої власності за ОСОБА_1 на: 2 колонки підлогові mb quart виробництва Німеччина; програвач вінілових платівок Akai Японія; фонокоректор програвача вінілових платівок Akai Японія; програвач вінілових платівок Onkyo виробництва Японія; підсилювач звуку ламповий; фільтр току; мармурові підставки під підлогові колонки; вінілові платівки.   
 
Скаржник зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, зокрема: йому не було направлено копію позовної заяви, оскільки конверт з позовною заявою був відправлений з Ірпінського поштового відділення на адресу суду; позивачем не доплачено судовий збір; до позовної заяви не були додані всі додатки; на момент подачі цього позову в суді було зареєстровано 4 аналогічних позови, що свідчить про сутяжництво і зловживання процесуальними правами, а подане клопотання про залишення позову без розгляду суд взагалі не розглянув; позовну заяву відповідач отримав лише 12 січня 2023 року, однак всупереч цьому суд не поновив йому строк на подання відзиву, відмовив у приєднанні зустрічної позовної заяви і закрив підготовче провадження, натомість 19 січня 2023 року приєднав докази позивача, які не були зареєстровані канцелярією, і відмовив відповідачу в ознайомленні з ними; суд не розглянув клопотання відповідача про допит свідків; суд також не досліджував докази в судовому засіданні.
 
ОСОБА_1 вказує, що наведені порушення норм процесуального права призвели до порушення його прав та ухвалення помилкового судового рішення. Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що поданий позивачем звіт про оцінку майна
складений 9 червня 2022 року, строк дії якого 6 місяців, тобто на момент подання позову він вже був не чинний. Крім того, згідно вказаного звіту вартість спірної квартири становить 998 800 грн., що значно нижче від її реальної вартості. Згідно звіту про оцінку майна від 21 січня 2023 року, вартість квартири становить 4 033 331 грн. Також, вказана ціна спірного автомобіля є значно завищеною, оскільки реально він купувався у 2017 році за 9 995 доларів США. Позивач приховала наявність іншого автомобіля придбаного у шлюбі - Mitsubishi Galant, 1999 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , приблизна ціна якого становить 5 000 доларів США, та який було неправомірно перереєстровано на ОСОБА_6 , який є сином ОСОБА_7 - цивільного чоловіка позивача. Також суд дійшов помилкового висновку, що спірна квартира була придбана здебільшого за власні кошти позивача отримані від діда. Насправді кошти були спільною власністю подружжя, а також запозичені у ОСОБА_8 , якого суд першої інстанції безпідставно відмовився допитувати в якості свідка. Більше того, матеріали справи не містять жодного доказу, що кошти від продажу квартири діда були подаровані особисто позивачу. 
 
Додатково зазначив, що до укладення шлюбу з позивачем, ОСОБА_1 було придбано наступне майно: 2 колонки підлогові mb quart виробництва Німеччина; програвач вінілових платівок Akai Японія; фонокоректор програвача вінілових платівок Akai Японія; програвач вінілових платівок Onkyo виробництва Японія; підсилювач звуку ламповий; фільтр току; мармурові підставки під підлогові колонки; вінілові платівки. Вказані речі знаходяться у спірній квартирі і не є спільним сумісним майном подружжя, а тому є його особистою власністю.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просили її задовольнити.
 
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили її відхилити.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що 7 липня 2007 року між ОСОБА_1 та                ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. 
 
Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року (справа № 755/4264/22). 
 
30 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 (дід ОСОБА_2 ) та ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 за 768 546 грн., з яких 15 986 грн. були передані за попереднім договором (том І а.с. 11-12). Вказані кошти були перераховані на рахунок ОСОБА_4 , відкритий в ПАТ "Банк  Кіпру" (том І а.с. 13).
 
В цей же день грошові кошти в сумі 752 560 грн. перераховані з рахунку ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_2 , який також було відкрито в ПАТ "Банк  Кіпру" (том І а.с. 14).
 
1 квітня 2014 року ОСОБА_2 зняла грошові кошти в сумі 791 202 грн. 58 коп. зі свого рахунку в ПАТ "Банк  Кіпру" (том І а.с. 17-19).
 
3 квітня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого остання придбала квартиру АДРЕСА_1 . Згідно пункту 2 цього договору, продаж квартири вчинено за 978 000 грн., які покупець повністю сплатив продавцю до підписання договору шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок продавця (том І а.с. 28). Вказана обставина підтверджується копіє виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 , відкритому в ПАТ  "Банк "Фінанси та Кредит" (том І а.с. 83-87). Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 (том І а.с. 29).
 
1 грудня 2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на автомобіль DodgeJourney, 2017 року випуску, VIN-код:     НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 (том І а.с. 122).
   
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
 
Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
 
Відповідно до положень частини 1  статті 71 СК України майно,  що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
 
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу,  може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Згідно із частинами 2, 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
 
Основним завданням суду при вирішенні спорів  про поділ майна подружжя є вирішення  конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.
 
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
 
Згідно частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
 
Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, що передбачено у пункті 5 частини 3 статті 2 та статті 13 ЦПК України, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
 
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позов, суд першої вважав, що спільним сумісним майном, яке набуте сторонами за час шлюбу та за спільні кошти є частина квартири та автомобіль. При визначенні часток у праві спільної сумісної власності суд виходив із того, що частини спірної квартири були придбані за особисті кошти позивача, подаровані їй дідом, а тому є її особистою власністю; автомобіль було куплено за спільні кошти.
 
Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком.
 
З матеріалів справи убачається, що, дійсно, 30 жовтня 2013 року дідом позивача - ОСОБА_4 продано належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 за 768 546 грн. В цей же день 752 560 грн. перераховані з рахунку ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_2 в ПАТ "Банк  Кіпру". 1 квітня 2014 року ОСОБА_2 зняла з рахунку кошти в розмірі 791 202 грн. 58 коп., 3 квітня 2014 року відкрила рахунок в ПАТ  "Банк "Фінанси та Кредит" з якого в цей же день кошти в сумі 978 000 грн. перераховані на рахунок ОСОБА_5 - продавця квартири АДРЕСА_1 .  
 
Сімейним законодавством чітко перелічені обставини, за яких майно вважається особистою приватною власністю дружини, чоловіка.
 
Так, зокрема пунктом 2 частини 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
 
Установлено, що на час укладення договору-купівлі продажу спірної квартири та оформлення права власності на спірну квартиру за   ОСОБА_2 , остання перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , дід ОСОБА_2 - ОСОБА_4 не обумовив передачі коштів від реалізації своєї квартири виключно онуці, а не в інтересах її сім`ї. 
 
Крім того, будь-яких правочинів, зокрема, договору дарування коштів       ОСОБА_2 її дідом, в розумінні вимог статті 57 СК України, що могло б свідчити, що ці кошти є особистим майном обдарованого, укладено не було.
 
Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 695/2112/16-ц (провадження № 61-13753св20), від 31 травня 2022 року у справі № 607/2297/20 (провадження № 61-2св22).
 
У зв`язку із викладеним висновок суду, що спірної квартири є особистою приватною власністю дружини (позивача) не відповідає встановленим обставинам та не ґрунтується на вищевказаних нормах матеріального права. 
Оскільки презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована, у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували придбання нерухомого майна за особисті кошти ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку про те, що спірна квартира, а також автомобіль Dodge Journey, 2017 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу між колишнім подружжям шляхом визнання за кожним з них права власності на 1/2 спірного майна.
 
При цьому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо необхідності поділу іншого спільного майна - Mitsubishi Galant, 1999 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та  визнання за ним права власності на музичну систему програвання вінілових платівок, з тих підстав, що вони не були предметом позовних вимог, а тому поділу в судовому порядку в межах цієї справи не підлягають.
 
Посилання у апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права частково є обґрунтованими, однак з врахуванням того, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення, відсутня необхідність у їх детальному перегляді. 
 
У відповідності до частин 2, 4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини як джерела права.
 
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Відповідно до частин 1, пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволенні позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
 
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та визнання за сторонами права власності на спірне майно в рівних частинах, то судові витрати підлягають поділу порівну.
 
При зверненні до суду із позовом ОСОБА_2 сплачено судовий збір в розмірі 7 443 грн., при оскарженні рішення суду ОСОБА_1 сплатив 11 164 грн. 50 коп., що в сукупності становить 18 607 грн. 50 коп., які діляться порівну - по 9 303 грн. 75 коп.
 
За правилами частини 10 наведеної статті, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
 
З врахуванням того, що ОСОБА_1 було спалено судовий збір в більшому обсязі, то з ОСОБА_2 на його користь слід стягнути різницю в розмірі 1 860 грн.     75 коп. (9 303 грн. 75 коп. - 7 443 грн.).
 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 2 лютого 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.
 
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.
 
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ою право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .
 
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ем право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .
 
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ою право власності на частину автомобіля Dodge Journey, 2017 року випуску, Vin-код:     НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер, НОМЕР_2 . 
 
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ем право власності на частину автомобіля Dodge Journey, 2017 року випуску, Vin-код:     НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер, НОМЕР_2 . 
 
В іншій частині позову відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 а (РНОКПП НОМЕР_6 ; АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 1 860 грн. 75 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Головуючий                                                                      

 

 
Судді: