Справа № 755/18148/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/1390/2023

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

 
03 серпня  2023 року                                                                                     місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді      Журби С.О., 
суддів                           Гаращенка Д.Р., Фінагеєва В.О.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позову зазначив, що 08.06.2002 року між сторонами було зареєстровано шлюб, за час якого подружжям було набуто у власність автомобіль марки «Ніссан», номер кузова VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу вищезазначений автомобіль залишився в користуванні відповідача. Позивач вважає, що відповідачем у порядку поділу майна подружжя має бути сплачено на його корись у виді компенсації половину вартості автомобіля. У зв`язку з вищевикладеним просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію спільного майна подружжя, що становить частину вартості автомобіля у розмірі 80 695,00 грн. та судові витрати в сумі 908,00 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію спільного майна подружжя у розмірі 80 695,00 грн. та судовий збір у розмірі 908,00 грн., а всього на загальну суму 81 603, 00 грн., виділено у власність  ОСОБА_1 автомобіль марки «Ніссан», 2008 року випуску, номер кузова VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
13.12.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва із зустрічною позовною заявою про поділ майна та стягнення грошових коштів. 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року зустрічну позовну заяву повернуто особі, яка її подала.
Не погоджуючись із рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року, відповідач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанціїскасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
    09 лютого 2022 року позивач подав до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу.
    Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:
В ході розгляду справи судом було встановлено, що 08.06.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 638, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 08.06.2002 року.
12.08.2021 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі                            № 756/8756/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08.06.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №638, розірвано.
Вищевказаним рішенням встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 29.01.2013. Спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 . Вказаний факт не заперечується сторонами. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною-інвалідом, законним представником якої є ОСОБА_1 , що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 09.09.2020. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500, 00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 03.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття. 
За даними довідки  Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 09.09.2021 року № 31/26-Г-1254вх, станом на 07.09.2021 року згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб «Ніссан», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 . 
За даними Звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу від 16.09.2021 року, складеного ТОВ «Компанія Доксіті», ринкова вартість транспортного засобу «Ніссан», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 161 390,00 грн. 
В своїй апеляційній скарзі апелянт висловлювала свою незгоду із ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року, зазначаючи, що суд першої інстанції неправомірно повернув їй її зустрічний позов, оскільки нею не було  пропущено строків для подання зустрічного позову. Апелянт зазначає, що копію ухвали про відкриття провадження у даній справі вона отримала 21.11.2021 року, таким чином,  зустрічна позовна заява була подана в установлений законом строк, відтак справа повинна була розглядатися з урахуванням зустрічних позовних вимог.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими твердженнями апелянта. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження отримала 21.11.2021 року (а.с. 19), таким чином строк на подання відзив та зустрічного позову був до 06.12.21 року. Оскаржуване рішення було ухвалене 07.12.2021 року. Зустрічна позовна заява надійшла до суду першої інстанції 13.12.2021 року. При цьому матеріали справи не містять жодного доказу з приводу того, що ОСОБА_1 направила зустрічний позов  до суду до вказаної дати. Не надав такого доказу апелянт і до апеляційної скарги. Таким чином, апеляційний суд позбавлений можливості вважати обґрунтованою позицію апелянта щодо порушення судом першої інстанції процесуальних вимог. Також апеляційний суд звертає увагу на те, що вирішення питання про розподіл частини майна подружжя не позбавляє їх права окремо вирішувати питання щодо іншої частини майна.
В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що їх спірне з позивачем майно треба було розділяти з відхиленням від принципу рівності часток, оскільки син сторін має інвалідність, потребує спеціального догляду. Всі додаткові витрати задля забезпечення дитини необхідними нормальними житловими умовами практично вже рік  несе саме відповідач, жодних коштів на це позивачем не надається. З такими твердженнями апелянта колегія суддів апеляційного суду погодитись не може.
Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
З огляду на вищевказані правові норми для збільшення розміру своєї частки при поділі спільного сумісного майна  ОСОБА_1 належними та допустимими доказами повинна була довести, що аліментів, які їй сплачує ОСОБА_2 на утримання їх спільного сина, не вистачає. В той же час вказана вимога виконана не була. 
На підтвердження понесення додаткових витрат на забезпечення спільної з позивачем дитини відповідач надала до суду докази щодо витрат на лікування їх дитини. Суд звертає увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 185 СУ України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В той же час належного обґрунтування того, що визначеного судом розміру аліментів не вистачає на утримання дитини, відповідач до суду не подала. При цьому ті обставини, які відповідач вказала в апеляційній скарзі з цього приводу, вже оцінювалися судом при визначенні розміру аліментів.
Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Вказана норма також передбачає можливість відступу від принципу рівності часток. В той же час доказів існування підстав для цього відповідач до суду не надала. 
Надані ОСОБА_1 документи щодо утримання спірного автомобіля під час шлюбу не посвідчують наявність підстав для відступу від принципу рівності часток.
Колегія суддів апеляційного суду також не приймає вимоги апелянта щодо розподілу іншого майна подружжя, оскільки такі вимоги не були предметом розгляду суд першої інстанції, а тому не підлягають вирішенню в апеляційному суді.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 
ЦПК України.
Головуючий                                                                                                С.О. Журба
 
Судді:                                                                                                           Д.Р. Гаращенко 
 
                                                                                                                                 В.О. Фінагеєв