ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року 
м. Київ

справа №580/1016/23
адміністративне провадження №К/990/16166/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Катеринопільського районного суду Черкаської області, судді Катеринопільського районного суду Черкаської області Віталія Лазаренка про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року, постановлену суддею Бабич А.М., і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року, прийняту в складі колегії суддів: судді-доповідача Вівдиченко Т.Р., суддів Аліменка В.О., Кузьмишиної О.М., 
У С Т А Н О В И В : 
І. Короткий зміст позовних вимог
1. У лютому 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася    до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Катеринопільського районного суду Черкаської області, судді Катеринопільського районного суду Черкаської області Віталія Лазаренка, в якому просила:
- визнати протиправними дії Катеринопільського районного суду Черкаської області щодо ненадання для дистанційного ознайомлення матеріали цивільної справи №705/4530/21 на заяву від 24 січня 2023 року подану ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Катеринопільський районний суд Черкаської області належним чином організувати роботу суду і доручити відповідальній особі суду відсканувати та надіслати для дистанційного ознайомлення матеріали цивільної справи №705/4530/21 на електронну адресу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати протиправними дії судді Катеринопільського районного суду Черкаської області Віталія Лазаренка щодо перешкоджання працівникам апарату суду відсканувати матеріали цивільної справи №705/4530/21 та внести до АСДС суду для подальшого надіслання до електронного кабінету або на електронну адресу ОСОБА_1 ;
- заборонити судді Катеринопільського районного суду Черкаської області Віталію Лазаренку створювати перешкоди працівникам апарату суду відносно відсканування матеріалів цивільної справи №705/4530/21 та їх внесення до АСДС суду для подальшого надіслання до електронного кабінету або на електронну адресу ОСОБА_1 
ІІ. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Катеринопільського районного суду Черкаської області, судді Катеринопільського районного суду Черкаської області Віталія Лазаренка про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року           апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року - без змін.
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
4. ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
5. У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що: оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, ухваленими судами попередніх інстанцій з порушенням                норм матеріального і процесуального права; судами першої та апеляційної інстанцій                     спотворено обставини справи і доводи позивача; оскаржувані ухвала Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року не відповідають жодним критеріям, визначеним нормами статті 242 КАС України. Також як на підставу оскарження судових рішень скаржник послалася на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
IV. Позиція інших учасників справи
6. Відзивів на касаційну скаргу не подано. 
V. Рух справи у суді касаційної інстанції
7. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів Радишевської О.Р., Уханенка С.А. ухвалою від 29 травня 2023 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
8. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від                25 липня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами з 26 липня 2023 року.
VІ. Позиція Верховного Суду
9. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає             судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
10. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
11. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваним судовим рішенням, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.
12. Однією із закріплених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав.
13. Забезпечення вказаного права в національному законодавстві випливає із положень Конституції України, у частині другій статті 55 якої закріплено, що кожному гарантується право               на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
14. Згідно із частиною третьою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється                 на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
15. Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.
16. Приписами частини першої статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їхній захист, визначеним у цій статті шляхом.
17. Завданням адміністративного судочинства у силу норм частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
18. За визначеннями, наведеними у пунктах 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
19. За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
20. Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
21. Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій  на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач уважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їхньої реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
22. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
23. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
24. Водночас поняття «позов, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» необхідно тлумачити більш широко: вказане поняття стосується як позову, який               не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства, так і тих позовів, які не підлягають судовому розгляду.
25. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
26. Як слідує зі змісту позовної заяви, підставою для звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду із цим позовом до Катеринопільського районного суду Черкаської            області та судді Катеринопільського районного суду Черкаської області Віталія Лазаренка слугувало те, що 24 січня 2023 року вона як учасник справи через підсистему «Електронний               суд» подала заяву про дистанційне ознайомлення з матеріалами цивільної справи №705/4530/21, яка перебуває у провадженні Катеринопільського районного суду Черкаської області (суддя Віталій Лазаренко). Проте станом на 11 лютого 2023 року відповіді та матеріалів справи ОСОБА_1 не отримала, а тому вважає, що відповідачі допустили порушення законодавства та позбавили її доступу до правосуддя шляхом утримання у себе документів суду.
27. Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суди попередніх інстанцій виходили з того, що з огляду на предмет цього позову його не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
28. Відповідно до частин першої та третьої статті 6 Закону України від 02 червня 2016 року           №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України            та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів             у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
29. У Рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 Конституційний Суд України роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать                  до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.
30. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 03 квітня 2018 року в справі №820/5586/16, дії суду (судді), вчинені при виконанні своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду й вирішення в судових засіданнях в особливій, установленій законом процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є процесуальними, а не управлінськими. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком                 не допускається. У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності та не пов`язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади.
31. Відповідно до висновків, сформованих Великою Палатою Верховного Суду у постанові від                08 жовтня 2020 року в справі №826/56/18, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх               дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише в межах відповідної судової справи, у якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
32. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ               до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.
33. Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для               її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.
34. Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.
35. Відповідної позиції дотримувалася Велика Палата Верховного Суду у постановах від 08 травня 2018 року в справі №521/18287/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі №757/43355/16-ц, від            13 березня 2019 року в справі №462/32/17, від 20 березня 2019 року в справі №295/7631/17, від           10 квітня 2019 року в справі №320/948/18, від 02 жовтня 2019 року в справі №815/110/16, від                16 жовтня 2019 року в справі №1340/4052/18, від 27 листопада 2019 року в справі №1540/4005/18, від 26 лютого 2020 року в справі №280/1334/19 та інших, а також Верховний Суд у постановах від 01 серпня 2018 року в справі №813/2579/17, від 18 січня 2019 року в справі №826/1198/17, від               31 липня 2019 року в справі №636/5534/15, від 05 березня 2021 року в справі №640/19503/19, від 21 липня 2022 року в справі №580/5292/21, від 28 грудня 2022 року в справі №640/30494/21, від      26 січня 2023 року в справі №420/9956/22, від 08 травня 2023 року в справі №580/2605/22 та інших.
36. За змістом відносини у справі №580/1016/23 не є владно-управлінськими, стосуються дій/бездіяльності суду та судді щодо розгляду процесуальних питань у межах конкретної         цивільної справи. Цей спір не можна класифікувати як публічно-правовий і суд першої                інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильних висновків про те,                     що позовом ОСОБА_1 до Катеринопільського районного суду Черкаської області,                     судді Катеринопільського районного суду Черкаської області Віталія Лазаренка про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС            України є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі. Заявлені                ОСОБА_1 позовні вимоги не можуть бути самостійним предметом судового розгляду ні                 в порядку адміністративного судочинства, ні за правилами будь-якого іншого виду судочинства.
37. Доводи, викладені ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав уважати, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права.
38. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
39. З огляду на наведене та приписи статті 350 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку                  про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуваних ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року - без змін.
VІІ. Судові витрати
40. Ураховуючи результат касаційного розгляду та те, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року в справі №580/1016/23 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий:                                                                                          О. В. Кашпур 
Судді:                                                                                                     О. Р. Радишевська 
                                                                                                    С. А. Уханенко