ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 р.	Справа № 592/898/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.04.2023, головуючий суддя І інстанції: Фоменко І.М., м. Суми, повний текст складено 12.04.23 року по справі № 592/898/23
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Командира роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Антощенка Дениса Ігоровича ,         Департаменту патрульної поліції                 
          про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою до Командира роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Антощенка Дениса Ігоровича, Департаменту патрульної поліції, в якій просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №526296 від 07.01.2023 року, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн., а провадження по справі – закрити.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.04.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Постанову командира роти № 4 БУПП в Сумській області Антощенка Дениса Ігоровича серія БАБ № 526296 від 07.01.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн., – скасовано, а провадження у справі закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.04.2023 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що правопорушення, скоєне позивачем, зафіксовано на службовий відеореєстратор Хіаоmі моделі Yi Car DVR. Вказує, що інформація з відеозапису (відеозапис 1MG_5749 - 00:00:52) відображає розташування транспортного засобу позивача на проїзній частині дороги, а саме посередині проїзної частини, чим суттєво перешкоджає для руху іншим учасникам дорожнього руху. Беручи до уваги розміщення інших нерухомих транспортних засобів, розташованих на дорозі ліворуч від зупиненого транспортного засобу під керуванням позивача, ширину проїзної частини та її візуальні характеристики, стверджує, що в діях позивача вбачається зупинка автомобіля другим рядом, всупереч вимогам п.15.4 ПДР, а також зупинка автомобіля посередині проїзної частини, а не на узбіччі чи в спеціально відведеному місці, всупереч вимогам п.15.1 ПДР. Зауважує, що вказані дії позивача створили перешкоди дорожнього руху, а отже в діях останнього наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. Стосовно стягнення з управління патрульної поліції в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп., зазначає, що стягнення судових витрат можливе за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, а не з управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції.
Позивач по справі не скористався  правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Департамент патрульної поліції отримав копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду, судову повістку, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.  
Крім того, ОСОБА_1 та Департамент патрульної поліції про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені за номерами телефонів, що підтверджується телефонограмами, та Департамент патрульної поліції - на електронну адресу, яка міститься в матеріалах справи.
Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою командира роти № 4 БУПП в Сумській області Антощенка Дениса Ігоровича серія БАБ №526296 від 07.01.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн.
Згідно фабульної частини вказаної постанови, 07.01.2023 об 11 год. 09 хв., в м. Суми по вул. Заливна, біля будинку № 39, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку/стоянку в два ряди, чим порушив вимоги п.п. 15.1, 15.4 ПДР, суттєво заважаючи руху інших транспортним засобам (а.с. 10).
Не погодившись із правомірністю постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення, а тому оскаржувана постанова відповідача підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. 
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КупАП).
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст.14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту – ПДР; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Зі змісту п.2.4 та п.8.9 ПДР вбачається, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил. Під час подання поліцейським вимоги про зупинку транспортного засобу водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.
Правила зупинки і стоянки закріплені у розділі 15 ПДР України.
Так, у відповідності до п. 15.1 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.
За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху) (п. 15.2 ПДР).
Пунктом 15.3. ПДР передбачено, що у населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.
Положеннями п. 15.4 ПДР України встановлено заборону ставити транспортні засоби на проїзній частині в два і більше ряди.
Згідно з п.1.10 ПДР проїзна частина – елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.
Автомобільна дорога, вулиця (дорога) – частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу.
Відповідно до ч.3 ст. 122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За змістом оскаржуваної постанови, 07.01.2023 об 11 год. 09 хв., в м. Суми по вул. Заливна, біля будинку № 39, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку/стоянку в два ряди, чим порушив вимоги п.п. 15.1, 15.4 ПДР, суттєво заважаючи руху інших транспортним засобам.
На підтвердження вчинення позивачем порушення, відповідачем надано до матеріалів справи DVD-диски з відеозаписами, здійсненими на відеореєстратор та персональну нагрудну відеокамеру, на яких відображено зупинку транспортного засобу та процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. Вкладені відеофайли підписані кваліфікованим електронним підписом.
Зі змісту відеозапису з відеореєстратора, що знаходився у службовому поліцейському автомобілі, вбачається, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21150, д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи вимогу працівника поліції про зупинку, подану за допомогою увімкнення проблискових маячків синього і червоного кольорів, після з`їзду з основної дороги по вул. Г.Крут, зупинився в межах проїзної частини по вул. Заливна в м. Суми, з правого її краю. Зліва від транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , який припинив рух, знаходився інший автомобіль (Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору), внаслідок чого, виходячи з ширини дороги, став неможливим зустрічний роз`їзд чи проїзд інших транспортних засобів.
Зважаючи на відсутність спеціально відведених місць для зупинки та узбіччя, а також дорожньої розмітки 1.1, на вказаній ділянці дороги в межах населеного пункту, за правилом п.п. 15.2, 15.3 ПДР, дозволяється зупинка/стоянка транспортних засобів біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху), а також на лівому боці дороги.
Разом з тим, беручи до уваги траєкторію руху автомобіля під керуванням позивача, розміщення інших нерухомих транспортних засобів на дорозі, ширину проїзної частини та її візуальні характеристики, в діях ОСОБА_1 не вбачається зупинки автомобіля другим рядом, всупереч вимог п.п. 15.1, 15.4 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП, так як він зупинився біля правого краю проїзної частини, межа якої відділена бордюром, будь-яких інших транспортних засобів з правого боку дороги не знаходилося.
За цим, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в діях позивача вбачається зупинка автомобіля другим рядом, всупереч вимогам п.15.4 ПДР, а також зупинка автомобіля посередині проїзної частини, а не на узбіччі чи в спеціально відведеному місці, всупереч вимогам п.15.1 ПДР, колегія суддів вважає необґрунтованими. 
В даному випадку слід застосовувати правила, передбачені п. 15.9 «д» або п. 15.9 «ж» ПДР, якими встановлено заборону зупинки у місцях, де відстань між протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м, чи буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився, які ОСОБА_1 за провину не ставляться.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час винесення командиром роти № 4 БУПП в Сумській області Антощенком Д.І. оскаржуваної постанови серія БАБ № 526296 не було з`ясовано всіх обставин справи відповідно до вимог ст.280 КУпАП, не надано суду доказів, які б ствердно і достеменно підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного проступку, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 року у справі № 354/512/16-а, від 22.07.2019 року у справі №757/2757/16-а.
Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про безпідставне стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп. саме за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції, то колегія суддів зазначає наступне.
Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №73 затверджено Положення про Департамент патрульної поліції (у редакції наказу Національної поліції України від 03.09.2019 року №887), у п.4 якого закріплено, що Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріальне-технічне та фінансове забезпечення.
Відповідно до п.2 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції Департамент та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.
Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності (п.8 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції зі змінами).
Департамент фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання (п.9 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції із змінами).
Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Колегія суддів зазначає, що Департамент патрульної поліції, в структуру якого входить Управління патрульної поліції в області є юридичною особою публічного права з самостійним балансом та рахунками в органах Державної казначейської служби України, тобто є розпорядником та одержувачем бюджетних коштів, зокрема, призначених для утримання Управління патрульної поліції в області Департаменту патрульної поліції.
Управління патрульної поліції в Сумській області є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції без статусу юридичної особи та відповідно до бюджетного законодавства не отримує та не являється розпорядником бюджетних коштів;
У зв`язку з вищевикладеним судові витрати підлягають стягненню саме з Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України або шляхом відшкодування коштів з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у відповідній області Департаменту патрульної поліції.
Аналогічна правова позиція щодо суб`єкта, за рахунок якого слід стягувати витрати зі сплати судового збору в даній категорії справ викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №757/52466/18-а.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку в частині визначення суб`єкта владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань якого здійснюється відшкодування понесених позивачем судових витрат, а саме - Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.04.2023 по справі № 592/898/23  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    О.В. Присяжнюк