Справа № 145/424/23
Провадження № 22-ц/801/1403/2023
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2023 року	Справа № 145/424/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Міхасішина І.В., Рибчинського В.П., 
               за участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А.,
               за участю сторін: апелянта ОСОБА_1 та її адвоката Жикевич В.П., представника заінтересованої особи Рудик Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №145/424/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Тиврівська селищна рада Вінницького району у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 травня 2023 року про залишення заяви без розгляду, яка постановлена суддею Копиловою Л.В. в Тиврівському районному суді Вінницької області, повний текст складено 09 травня 2023 року,
в с т а н о в и в :

В березні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованої особи - Тиврівської селищної ради Вінницького району у Вінницькій області.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду, на підставі ч.4 ст. 315 ЦПК України, оскільки вбачається спір про право.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає помилковим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, висновок суду першої інстанції, що з заяви про встановлення факту вбачається спір про право. 
Таким чином, просила суд скасувати ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 травня 2023 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, суд першої інстанції, виходив з того, що встановлення факту володіння квартирою заявнику необхідно з метою набуття права власності в установленому законом порядку, тому в даному випадку існує спір про право.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За правилом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Нормою ч. 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 зі змінами, внесеними 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із вимогами ст. 293, ч. 2 ст.315 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 просила встановити факт володіння нею на праві власності квартирою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 1994 року.

Разом з тим, матеріали справи взагалі не містять такого договору купівлі-продажу від 18 лютого 1994 року.

Апеляційний суд звертає увагу, що рішенням державного реєстратора про відмову в проведенні реєстраційних дій №66606420 від 01 березня 2023 року, відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (а.с.15).

Отже встановлення факту, що має юридичне значення необхідне їй для подальшого оформлення права власності на вказане майно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що із заявлених ОСОБА_1 вимог вбачається, спір про право власності заявника на нерухоме майно, який може вирішуватися у порядку позовного провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок про залишення заяви без розгляду у справі з тих підстав, що із поданої ОСОБА_1 заяви вбачається спір про право.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги зводяться до суперечливого тлумачення норм процесуального права і незгоди з висновками суду першої інстанції.

Процесуальних порушень, які були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції чи призвели б до неправильного вирішення справи апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 травня 2023 року про залишення заяви без розгляду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 липня 2023 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Міхасішин І.В.

                                                       Рибчинський В.П.