КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                              
справа №369/12821/21                                             Головуючий у 1 інстанції: Петренко Н.О.
провадження №22-ц/824/9914/2023                                       Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
12 вересня 2023 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Гаращенка Д.Р., Кулікової С.В., 
при секретарі: Качалабі О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення особи від права на спадкування, -
 
в с т а н о в и в :
 
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від права на спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - спадкодавця по закону, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої вимоги обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з частини квартири АДРЕСА_1 . 
Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, проте на зазначене спадкове майно претендує і дружина померлого сина ОСОБА_3 - ОСОБА_1 . 
Відповідачка, як дружина сина, не виконувала свого обов`язку по догляду за померлим чоловіком ОСОБА_3 , який протягом останніх 5 років тяжко хворів. Вказане підтверджується довідкою про виклик позивачем до сина швидкої допомоги. 
Зазначає, що від 2016 року син ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_1 фактично припинили шлюбні відносини і їй (позивачці), як матері, прийшлось доглядати за тяжко хворим сином, лікувати та викликати швидку допомогу. Коли син тяжко хворів і перебував на станціонарному лікуванні, його дружина не приходила його відвідувати, бо боялась заразитись. 
Вказує, що відповідачка постійно присилала йому повідомлення з погрозами, вимагала гроші на розвиток бізнесу, не готувала йому їсти, коли він хворів. Відповідачка не брала участі в організації похорону свого чоловіка. 
Вважає, що відповідачка має бути усунена від спадкування після померлого ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що вона вчинила протиправні дії відносно спадкодавця, і  тому просила позов задовольнити.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року позов задоволено.
Усунуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від права на спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкодавця по закону, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.
Скарга обґрунтована тим, що дійсно ОСОБА_4 є дружиною померлого ОСОБА_3 , але судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні не надано належну оцінку доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, зокрема, що: ОСОБА_3 не був хворий і був працездатною людиною, що підтверджується довідками з місць роботи померлого; відповідачка з ОСОБА_3 проживали, як подружжя до кінця його життя; коли ОСОБА_3 хворів, вона приїжджала кожного вечора в лікарню після роботи, що знаходиться в м. Вишневому;
Вказує, що оскільки стосунки зі свекрухою не склалися, жити з нею було не можливо, тому вона їздила ночувати до себе додому, а саме: АДРЕСА_2 , після того, як провідувала чоловіка. Зі свекрухою відповідачка не зустрічалась в лікарні, оскільки вона була там вдень, а відповідачка після 18:00, тобто. після роботи.
В останній день свого життя перед новим роком ОСОБА_3 вживав алкогольні напої, а ОСОБА_2 змінила замки і не впускала відповідача до квартири. В ніч з 30 на 31 грудня 2020 ОСОБА_3 стало зле і ОСОБА_3 знову завезла його у реабілітаційний центр, де він і помер.
Зазначає, що не зрозуміло, чим керувався суд першої інстанції, вважаючи встановленою ту обставину, що спадкодавець тяжко хворів та потребував сторонньої допомоги, оскільки, роблячи такий висновок, суд не посилався в оскаржуваному рішенні на відповідні докази, що наявні в матеріалах справи. Більш того, таких доказів матеріали справи і не містять.
Вважаючи такі обставини у справі встановленими, районний суд у мотивувальній частині оскаржуваного рішення не посилався на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини,  і  ці докази відхилені судом, відсутні також мотиви їх відхилення, не надано мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Крім того, суд першої інстанції проігнорував специфіку заявленого позивачем позову, що вимагає доведення нею існування конкретних обставин, лише за умови існування яких відповідача можна було б усунути від права на спадкування.
Так, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 , наполягала на тому, що ОСОБА_4 , на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України має бути усунута від права на спадкування, оскільки вона, як дружина сина, не виконувала свого обов`язку по догляду за померлим чоловіком ОСОБА_3 , який протягом останніх 5 років тяжко хворів, що ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 фактично припинили шлюбні відносини і позивачу, як матері, прийшлось доглядати за тяжко хворим сином, лікувати та викликати швидку допомогу. Коли син тяжко хворів і перебував на стаціонарному лікуванні, його дружина не приходила його відвідувати, що відповідач не готувала ОСОБА_3 їсти, коли він хворів, не брала участі в організації похорону свого чоловіка.
Разом з тим, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: свідоме ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Тобто, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що з боку відповідача мало місце ухилення від надання її померлому чоловіку ОСОБА_3 допомоги при можливості її надання та усвідомленні необхідності її надання, а також того, що померлий ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані та потребував допомоги саме ОСОБА_4 .
Вважає, що під час розгляду справи суд обмежився поясненнями позивача щодо обставин спору, які у своїй сукупності та взаємозв`язку не підтверджують перебування померлого ОСОБА_3 у безпорадному стані, факту умисного ухилення відповідача від обов`язку надання спадкодавцеві допомоги, потреби спадкодавця в допомозі саме його дружини.
Суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов хибного висновку про наявність підстав для усунення ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника залишити без задоволення.
Вказує, що судом встановлено, що спадкодавець тяжко хворів, тяжкість хвороб підтверджується наданими нею доказами (витягами з медичних карток та довідок), потребування сторонньої допомоги підтверджується тим, що він як чоловік, не міг самостійно готувати собі дієтичну їжу, прибирати, тощо.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що померлий син ОСОБА_2 потребував сторонньої допомоги та саме його матір доглядала його, а відповідачка ОСОБА_1 не спростувала жодним належними, допустимими та безспірними доказами того, що вона проживала разом зі своїм чоловіком, дбала про нього та надавала допомогу до його смерті.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і після його смерті відкрилася спадщина. 
Встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є матір`ю померлого, а відповідачка є його дружиною.
Вишнівською міською радою Народних депутатів Київської області ОСОБА_2. надано ордер №000194 від 25.07.1997 року на вселення у квартиру АДРЕСА_3 .
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1998 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Як вбачається зі свідоцтва про поховання від 03.01.2021 року, саме позивачка здійснювала поховання свого сина ОСОБА_3 .
З наданої довідки №12 від 11.01.2021 року Вишневої міської ради Бучанського району Київської області вбачається, що ОСОБА_2 за власні кошти поховала свого сина, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та до дня смерті проживав з нею. 
Судом також встановлено, що спадкодавець тяжко хворів, зловживав алкогольними напоями та потребував сторонньої допомоги. Позивачка постійно надавала допомогу синові та доглядала за ним.
Згідно копії позову ОСОБА_3 мав намір розлучитися зі своєю дружиною ОСОБА_1 ще у 2016 році.
За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини, на яке спадкоємці за законом одержують право на спадкування, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.  
За ч.5, 6 ст.1224 ЦК України  за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Пунктом 6 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року визначено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Відповідно до ч.5 статті 1224 ЦК України усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її нагальну необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
За нормою ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що померлий син позивачки ОСОБА_2 потребував сторонньої допомоги та саме його матір доглядала його, а ОСОБА_1 не спростувала будь-якими належними, допустимими та безспірними доказами того, що вона проживала разом зі своїм чоловіком, дбала про нього та надавала допомогу до його смерті, а тому позов підлягав до задоволення.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 27 вересня 2023 року.

Головуючий:  

Судді: