ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2023 року                                                                          Справа №903/639/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії: 
Головуючий суддя                          Мельник О.В.
суддя                                                  Гудак А.В. 
суддя                                                  Олексюк Г.Є. 
при секретарі судового засідання Стафійчук К.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі №903/639/23 (суддя Якушева І.О.)
за позовом Заступника керівника Володимирської окружної прокуратури                               
до 1) Нововолинської міської ради
           2) ОСОБА_1 
           3) ОСОБА_2 
про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсним договору
за участю представників:
прокуратури – Котяй І.В.,
відповідача-1 -    не з`явився,
відповідача-2 –    Бейлик М.Б.,
відповідача-3 –    не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 заяву заступника керівника Володимирської окружної прокуратури про забезпечення позову №50/1-1772вих-23 від 07.07.2023 задоволено частково.
Заборонено Нововолинській міській раді Волинської області та її виконавчим органам, до повноважень яких належить прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, вчиняти дії, пов`язані із прийняттям в експлуатацію об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 та видачею сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 . 
Відмовлено у задоволенні заяви в частині забезпечення позову та заборони відповідачу-  ФОП Гуралю В.В., а також іншим фізичним та юридичним особам, вчиняти дії, пов`язані із зверненням до органів державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м.Нововолинську, Волинської області, та видачею сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Мотивуючи свою ухвалу, суд першої інстанції вказав, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-1 вчиняти дії, пов`язані із прийняттям в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м.Нововолинську, Волинської області, у випадку задоволення позовних вимог прокурора унеможливить виконання постановленого рішення у даній справі та відповідно ефективне поновлення та захист порушених інтересів територіальної громади міста Нововолинська, а також не забезпечить виконання відповідачем-2 ФОП Гуралем В.В. зобов`язань щодо використання предмету договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди - 1465,2 кв.м.
У частині  заборони відповідачу-2 – ФОП  Гуралю В.В., а також іншим фізичним та юридичним особам, вчиняти дії, пов`язані із зверненням до органів державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку по вул.Стуса, 2-а в м.Нововолинську, Волинської області, та видачею сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - багатоквартирного житлового будинку по вул.Стуса, 2-а в м.Нововолинську, суд відмовив, оскільки звернення з проханням про прийняття об`єкта в експлуатацію - це право замовника, яке не може бути обмежене. 
Не погоджуючись з винесеною ухвалою, відповідач 2 – ФОП Гураль В.В. звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просив оскаржувану ухвалу  в частині заборони Нововолинській міській раді Волинської області та її виконавчим органам, до повноважень яких належить прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, вчиняти дії, пов`язані із прийняттям в експлуатацію об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м. Нововолинську, Волинської області та видачею сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - багатоквартирного житлового будинку по вул.Стуса, 2-а в м.Нововолинську, Волинської області – скасувати, а в іншій частині - залишити без змін.
Апелянт, зокрема, вказує, що оскільки згідно з дозвільною документацією замовником будівельних робіт щодо об`єкта будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення є ОК "ЖБК "Краєвиди Волині", та відповідно в нього наявне речове право на вказаний об`єкт, а також враховуючи, що кооператив також є користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 0710700000:02:020:0043, площею 0,1748 га, оспорювані заходи забезпечення позову вплинуть на права та охоронювані законом інтереси осіб, які не є учасниками справи, в даному випадку ОК "ЖБК "Краєвиди Волині". У такому разі ухвала про задоволення клопотання про забезпечення позову є незаконною та підлягає скасуванню.
Також звертає увагу, що прокурор звернувся до суду з немайновою вимогою, а тому не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
Стосовно підстав подання заяви про забезпечення позову, то апелянт вважає, що прокурором жодним чином не доведено яким чином може бути утруднене виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову і яким чином такий захід забезпечення позову стосується предмету спору та його сторін. Крім того, в ухвалі не вказано обґрунтованих підстав, яким чином дані дії можуть вплинути на виконання рішення суду або позбавити позивача ефективного способу захисту порушених прав.
У відповідності до ст.263 ГПК України прокурор подав відзив на апеляційну скаргу відповідача-2, у якому просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача-2 – без задоволення. При цьому, вказав, що враховуючи предмет позову у даній справі, а також те, що Гураль В.В. є власником об`єкта незавершеного будівництва поліклініки та земельної ділянки, на якій вказаний об`єкт знаходиться, оспорювані заходи забезпечення позову не вплинуть на права та охоронювані законом інтереси ОК "ЖБК "Краєвиди Волині". 
Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, в першу чергу унеможливить ефективне поновлення та захист порушених інтересів територіальної громади міста Нововолинська та не забезпечить виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо "використання предмету договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди - 1465,2 м.кв.".
У судове засідання, призначене на 26.09.2023., відповідачі 1, 3 не забезпечили явку повноважних представників, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги 
Враховуючи приписи ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд справи та той факт, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності відповідачів у даному судовому засіданні. 
Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Положеннями ч. 2 ст. 4 ГПК України передбачено право на звернення до господарського суду юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державних органів, органів місцевого самоврядування за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ч.1 ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Отже, пред`явлення позову є процесуальною формою реалізації позивачем права на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 №4-рп/2011). Окрім того, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановлений ст. 55 Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011№5-рп/2011).
За приписами ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п.2, 4 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Як вбачається зі змісту ст. ст. 136, 137 ГПК України, якими врегульовано порядок вжиття заходів забезпечення позову, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.
Тобто положення вказаних статей пов`язують вжиття заходу забезпечення позову з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
При цьому, в силу положень ч.1 ст.74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
У кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Отже, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.
Колегією суддів встановлено, що предметом позову у даній справі є визнання незаконним та скасування абз.3 п.1 рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 №37/32 "Про клопотання ОСОБА_1 ", визнання недійсним договору №1329 від 17.08.2020 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 №922.
При поданні позову заступник керівника Володимирської окружної прокуратури вказує на те, що Гураль В.В. з часу укладання договору купівлі-продажу від 26.04.2019 №922 не мав жодних намірів виконувати визначені у ньому зобов`язання – здійснити будівництво медичного центру площею не менше 1465,2 кв.м., а Нововолинська міська рада, діючи всупереч інтересів громади, погодила внесення таких змін до договору від 26.04.2019, що у свою чергу є підставою для визнання незаконним та скасування рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020, а також визнання недійсним договору від 17.08.2020. 
Поданий прокурором позов та обраний спосіб захисту спрямований на те, щоб фактично зобов`язати ОСОБА_1 виконати умови договору купівлі-продажу від 26.04.2019 №922 в частині здійснення будівництва медичного центру площею не менше 1465,2 кв.м
10.07.2023 заступник керівника Володимирської окружної прокуратури звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у справі №903/639/23.
В обґрунтування забезпечення позову прокурор посилається на те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову, про які він просить, це може істотно ускладнити або й взагалі унеможливити поновлення порушених прав та інтересів територіальної громади.
Оцінюючи доводи позивача, викладені в заяві щодо вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Предметом позову у даній справі є вимога немайнового характеру, тому у разі задоволення позову судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню, а отже, у даному випадку підлягає дослідженню підстава вжиття заходів забезпечення позову.
При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно зі ст.32 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та як вбачається з проекту "Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Стуса, 2-а в м. Нововолинську", згаданий об`єкт за класом наслідків належить до об`єктів з середніми наслідками (СС2).
Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 24 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, передбачено, що для отримання сертифіката замовник (його уповноважена особа) подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта та видачу сертифіката, до якої додається акт готовності об`єкта до експлуатації та документ або інформація (реквізити платежу) про внесення плати.
Згідно з ч.4 ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка подана в паперовій формі, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня подання відповідних документів.          
Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 05.07.2023 створено акт готовності об`єкта до експлуатації за №АС01:0545-2162-1885-9260 (арк.мат.оск.9-11), що вказує на розпочату процедуру введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку за адресою: вул.Стуса, 2-а, м.Нововолинськ.
Колегія суддів зауважує, що у випадку задоволення позову прокурора у даній справі, сторони у справі, в тому числі відповідач-2 – ФОП Гураль В.В., повернуться до виконання попередніх зобов`язань, визначених виконавчим комітетом Нововолинської міської ради в умовах продажу об`єкта нерухомості від 19.06.2017, а також в умовах договорів купівлі-продажу від 18.07.2017 та від 26.04.2019, тобто до виконання зобов`язання використовувати предмет договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди (існуюча площа забудови складала 1465,2 кв.м.).
Натомість, у разі прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - багатоквартирного житлового будинку, задоволення позову та визнання недійсним спірного додаткового договору від 17.08.2020 № 1329 призведе до неможливості виконання відповідачем 2 – ФОП Гуралем В.В. його зобов"язань, визначених виконавчим комітетом Нововолинської міської ради в умовах продажу об`єкту нерухомості від 19.06.2017, а також в умовах договорів купівлі-продажу від 18.07.2017 та від 26.04.2019. Зокрема, територіальна громада в особі місцевої ради фактично буде позбавлена можливості вимагати реального виконання відповідачем вказаного вище договірного зобов"язання.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги п.7 ч.1 ст.7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" щодо повноважень Нововолинської міської ради у прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-1 вчиняти дії, пов`язані із прийняттям в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м.Нововолинську, Волинської області, у випадку задоволення позову може утруднити чи унеможливити ефективне поновлення та захист порушених інтересів територіальної громади міста Нововолинська, за захистом якого прокурор звернувся до суду, та не забезпечить виконання відповідачем-2 ФОП Гуралем В.В. зобов`язань щодо використання предмета договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди - 1465,2 кв.м.
Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (параграфи 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини", заява №32715/06).
Отже, колегія суддів вважає, що обраний спосіб забезпечення позову співвідноситься з предметом позову, а тому існує конкретний зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, відтак вжитий судом першої інстанції захід до забезпечення позову спроможний забезпечити ефективний захист порушених, його прав та інтересів у випадку задоволення позову. 
Як вірно вказав господарський суд, застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-1 приймати об`єкт в експлуатацію на період розгляду справи не порушує прав та охоронюваних законом інтересів  інших відповідачів, оскільки не впливає на їх  господарську діяльність, а лише запровадить певні обмеження на певний період часу, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом позову, а в разі задоволення позову - сприятиме ефективному захисту прав позивача в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.
Крім того, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви в частині забезпечення позову та заборони відповідачу-2 – ФОП  Гуралю В.В., а також іншим фізичним та юридичним особам, вчиняти дії, пов`язані із зверненням до органів державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м.Нововолинську, Волинської області, та видачею сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м.Нововолинську, оскільки звернення з проханням про прийняття об`єкта в експлуатацію - це право замовника, яке не може бути обмежене. 
За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував підстави вжиття обраного заходу забезпечення позову і надав правильну юридичну оцінку відповідним правовідносинам. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при винесенні ухвали судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм процесуального права.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого господарського суду прийнята у відповідності до норм ст.136, 137, 234 ГПК України з всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Ухвалу Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі №903/639/23 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

                                                                              Повний текст постанови складений "27" вересня 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Гудак А.В.  

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.