Постанова 
Іменем України                                       
04 жовтня 2023 року
м. Київ
справа № 638/2998/21
провадження № 61-8976св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро В`ячеславович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Дряниці Ю. В., Чумак О. В., від 18 травня 2023 року.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування
1.                У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д. В., про витребування майна від добросовісного набувача та визнання права власності.
2.                На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначала, що 11 жовтня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Емець І. О., 
серія НБХ № 577209, вона придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 42 000,00 дол. США, що за курсом НБУ складало 1 092 000,00 грн.
3.                Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 01 лютого 2018 року (справа № 638/16074/16-ц) звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № ML702/920/2008 від 15 травня 2008 у розмірі 
4 320 346,77 грн, яка встановлена заочним рішенням від 02 квітня 2013 року, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки за іпотечним договором від 15 травня 
2008 року № РML 702/920/2008, з наданням всіх повноважень продавця, за ціною не нижче 485 560,00 грн. Цим же рішенням передано предмет іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами.
4.                Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 
2019 року змінено спосіб виконання судового рішення, а 03 грудня 2019 року предмет іпотеки реалізовано у межах примусового виконання судового рішення шляхом проведення електронних торгів через ДП «Сетам»                           (лот №388459) за ціною 551 440,00 грн.
5.                18 грудня 2019 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 . Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду                м. Харкова від 24 січня 2020 року було накладено арешт у рамках кримінального провадження № 12020220480000223 від 17 січня 2020 року за частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України.
6.                В подальшому постановою Харківського апеляційного суду 
від 27 серпня 2020 року заочне рішення Дзержинського районного суду                      м. Харкова від 01 лютого 2018 року та ухвалу цього ж суду про зміну способу його виконання від 04 червня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки та заява товариства про зміну способу виконання судового рішення залишені без задоволення.
7.                Посилалась на те, що правова підстава набуття (збереження) відповідачкою спірного майна відпала, а тому наявні підстави для його витребування на підставі статті 388 Цивільного кодексу України.
8.                Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд витребувати 
від ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на зазначене нерухоме майно.
Стислий виклад позиції інших учасників спору
9.                 ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що спірна квартира була продана у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Зазначала, що позивачка не зверталася до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів від 03 грудня 2019 року, останні не визнані недійсними, що свідчить про необґрунтованість заявлених вимог про витребування спірного майна. Крім того, акцентувала увагу на тому, що строки на оскарження прилюдних торгів та протоколу їх проведення від 03 грудня 2019 року з продажу квартири  АДРЕСА_1  сплили.
10.            ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вважав позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що приватним виконавцем було повністю дотримано процедуру виконання судового рішення у справі № 638/16074/16-ц, дії та процесуальні документи приватного виконавця не оскаржувались жодною із сторін виконавчого провадження. Ураховуючи, що ОСОБА_2 набула спірне майно законно, відсутні правові підстави для витребування майна з її незаконного володіння.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
11.            Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада
2021 року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спірне нерухоме майно, а саме - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 
12.            У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
13.            Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
14.            Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з огляду на скасування заочного рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 лютого 2018 року спірна квартира вибула із володіння позивачки поза її волею, а тому правова підстава для збереження спірної квартири у відповідачки зникла. Витребування спірного нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Водночас, з урахуванням приписів             статей 330 і 388 ЦК України право власності презюмується і не припиняється із втратою законним власником цього майна.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
15.            Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасовано, ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
16.            Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
17.            Постанова апеляційного суду мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для витребування спірної квартири з власності відповідачки. Зазначено, що оскільки електронні торги та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів є дійсними, а спірне майно вибуло із власності позивача в порядку, встановленому для виконання судового рішення, його подальше скасування не є підставою для витребування майна від добросовісного власника згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України. 
Узагальнені доводи касаційної скарги
18.            15 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 18 травня 2023 року та залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року.  
19.            Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявниця зазначає неправильне застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального права, вказуючи на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду щодо способів захисту права, а також обґрунтовуючи необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановахВерховного Суду від 17 травня 2022 року у справі № 640/14276/17, від08 грудня 2022 року у справі № 352/1690/16-ц, від 15 лютого 2023 року у справі № 592/19484/19 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Посилається заявниця на те, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункти 1, 2, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України).
20.            Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції застосував правові висновки Верховного Суду без урахування фактичних обставин справи, а саме того, що вибуття майна з володіння власника відбулося на підставі судового рішення, яке в подальшому скасоване, а тому майно вважається таким, що вибуло поза його волею. Водночас, скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.
21.            Зосереджує увагу на тому, що при розгляді спорів про витребування майна підлягає встановленню незаконність вибуття майна власника з його володіння, а тому визнання недійсними результатів торгів є додатковим надмірним тягарем для позивача, пов`язаним зі сплатою судового збору та доведенням незаконності проведення торгів. Водночас, такі вимоги не призведуть до ефективного захисту її порушених прав, більш того суперечать принципу правової визначеності.
22.            Посилається ОСОБА_1 на те, що спірна квартира була придбана нею законно, на підставі оплатного цивільно-правового договору, на час її купівлі в державних реєстрах були відсутні записи про обтяження квартири іпотекою, арештами чи заборонами на відчуження. Електронні торги були проведені всупереч її заявам та скаргам щодо наявності підстав для зупинення реалізації спірного нерухомого майна, необґрунтованої його оцінки, з порушенням її права на мирне володіння нерухомим майном. Вважає, що відповідачка, проявивши розумну обачність, могла б дізнатись про наявність судових спорів щодо спірної квартири.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
23.            Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.
24.            Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 638/2998/21, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
25.            27 липня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
26.            Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2023 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
27.            26 липня 2023 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
28.            Відзив обґрунтований посиланням на те, що на час проведення електронних торгів виконавчий документ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, був чинним. Процедуру проведення торгів не порушено, розрахунок за придбане з торгів майно було проведено у повному обсязі. З огляду на те, що електронні торги та видане їй свідоцтво про придбання майна з електронних торгів не визнані в судовому порядку недійсними, відсутні підстави для витребування спірного нерухомого майна.
29.            Зосереджує увагу на добросовісності її дій, стверджує, що вона могла дізнатися про обтяження спірної квартири лише при оформленні свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та реєстрації права власності.
30.            Наведені заявницею постанови Верховного Суду вважає нерелеватними спірним правовідносинам.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
31.            11 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого остання придбала у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 38,0 кв. м, загальною площею 57,2 кв. м.
32.            Згідно з пунктом 2.1 договору продаж здійснено за 1 092 000,00 грн, що є еквівалентом 42 000,00 дол. США, які ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_1 повністю, ще до підписання цього договору, та своїм підписом під цим договором підтверджено проведення зі сторони ОСОБА_1 повного розрахунку за продану квартиру та відсутність щодо неї претензій майнового характеру.
33.            Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 01 лютого 2018 року у справі № 638/16074/16-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № МL 702/920/2008 від 15 травня 2008 року у розмірі              4 320 346,77 грн, що встановлена рішенням Дзержинського районного суду               м. Харкова від 02 квітня 2014 року у справі №2-834/11, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором PML ML 702/920/2008 від 15 травня 2008 року, а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Державної реєстраційної служби України, БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо) за ціною не нижче 485 560,00 грн.
34.            Вирішено передати предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 52,7 кв. м, житловою площею 38 кв. м, 
АДРЕСА_1 в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами.
35.            Ухвалою цього ж суду від 04 червня 2019 року змінено спосіб виконання заочного рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2018 року (справа № 638/16074/16-ц) в частині звернення стягнення на предмет іпотеки наступним чином: звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором 
№ МL 702/920/2008 від 15 травня 2008 року у розмірі 4 320 346,77 грн, що встановлена рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 02 квітня 2014 року у справі №2-834/11, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».
36.            03 грудня 2019 року на електронних торгах, проведених ДП «Сетам» реалізовано предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , про що складено протокол № 450063 проведення електронних торгів.
37.            18 грудня 2019 року за ОСОБА_2 , як переможницею торгів, зареєстровано право приватної власності на указану квартиру (рішення приватного нотаріуса Вахрушевої О. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50306113).
38.            Постановою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року (справа №638/16074/16-ц) заочне рішення Дзержинського районного суду 
м. Харкова від 01 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нову постанову. Позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову. Заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про зміну способу виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2018 року залишено без задоволення.
Позиція Верховного Суду
39.            Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
40.            Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
41.            Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
42.            Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
43.            Відповідно до статті 15 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
44.            Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
45.            Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 
2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі 
№ 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
46.            Відповідно до положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
47.            Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
48.            Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
49.            Виходячи з положень зазначених статей, власник майна має право витребувати майно з чужого незаконного володіння за наявності підстав,  передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема шляхом подання віндикаційного позову.
50.            Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. В цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові 
від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).
51.            Разом з тим, частина друга статті 388 ЦК України містить заборону витребування майна від добросовісного набувача, якщо це майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
52.            У постанові від 15 травня 2019 року у справі № 285/3414/17 Верховний Суд дійшов висновку, відповідно до якого, застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не можу бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.
53.            Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду 
від 10 жовтня 2019 року у справі № 592/7963/16-ц, від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18, від 13 квітня 2022 року у справі № 750/3763/21, 
від 22 лютого 2023 року у справі № 206/5891/16-ц, від 01 березня 2023 року у справі № 741/1523/20, від 27 липня 2023 року у справі № 201/12927/17.
54.            Правило частини другої статті 388 ЦК України виключає будь-яку можливість витребування власником свого майна від особи, яка придбала майно в порядку, встановленому для виконання судового рішення, а також від особи, якій таке майно згодом було відчужено. Отже, позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних (публічних) торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними.
55.            Схожий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду 
від 17 лютого 2021 року у справі № 344/6425/17, від17 травня 2022 року у справі № 640/14276/17, від 08 грудня 2022 року у справі № 352/1690/16-ц, 
від 15 лютого 2023 року у справі № 592/19484/18, від 01 березня 2023 року 
№ 668/12003/15-ц.
56.            Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 була продана на електронних торгах, які відбулися 03 грудня 2019 року, щодо реалізації предмета іпотеки за договором від 15 травня 2008 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, відкритого на підставі виконавчого листа Дзержинського районного суду у справі № 638/16074/16-ц. Переможцем торгів стала ОСОБА_2 , яка внесла найвищу цінову пропозицію. На підставі свідоцтва від 18 грудня 2019 року                  № 1069 та рішення про державну реєстрацію приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої О. О. від 18 грудня 2019 року № 50306113 право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано за відповідачкою.
57.            Згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі 
№ 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12, провадження № 14-624цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
58.            Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, - державна виконавча служба й організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є їхній переможець. Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба й організатор цих торгів, та покупець - переможець торгів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, від 07 липня 2020 року у справі 
№ 438/610/14-ц ).
59.            Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що метою реалізації майна на прилюдних торгах є продаж майна за найвищою ціною внаслідок конкуренції покупців; для успішної конкуренції покупців необхідно, щоб добросовісні покупці були впевнені в тому, що в разі перемоги на прилюдних торгах вони отримають майно вільним від обтяжень і вимог інших осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17). 
60.            У постанові від 02 листопада 2021 року в справі № 925/1351/19 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, згідно з яким при оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна слід враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, придбаного у такий спосіб. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. 
61.            У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (від вказаних вище правових висновків не відступлено) викладено правовий висновок, що вимогу про визнання недійсними електронних торгів суд може інтерпретувати як позов про визнання недійсним відповідного договору купівлі-продажу. Проте ця вимога лише за певних умов може бути ефективним способом захисту, наприклад, тоді якщо позивачем і відповідачем є продавець і покупець купівлі-продажу. Питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на торгах, слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо.
62.            З урахуванням того, що відповідачка придбала спірне майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а електронні торги з його продажу не оскаржувались та не були визнані недійсними, загалом правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що придбане на таких торгах майно, на цей час, не може бути витребуване у порядку статті 388 ЦК України.
63.            Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
64.            За змістом частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
65.            За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
66.            У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
67.            Суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, порядком відчуження спірного майна, нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню (зокрема, частини другої статті 388 ЦК України), та урахувавши практику Верховного Суду щодо розгляду подібних спорів дійшов законного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
68.            Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують. Підстав для відступу від застосованих судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду не встановлено.
69.            Водночас, наведені заявницею правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду щодо недоцільності оскарження рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право на нерухоме майно, не стосуються випадків відчуження майна у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а пов`язані із захистом прав власника на витребування належного його майна від останнього набувача у разі неодноразового його відчуження.
70.            Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.
71.            Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин справи, а саме придбання відповідачкою майна у порядку, встановленому для виконання судових рішень, не суперечать висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі. 
72.            Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
 
1.                Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.                Постанову Полтавського апеляційного суду від 18 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                              Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                           О. В. Білоконь
 
                                                                                                                       О. М. Осіян
 
            Н. Ю. Сакара
 
            В. В. Шипович