Єдиний унікальний номер справи  369/18220/21
Провадження №22-ц/824/1674/2023

 
П О С Т А Н О В А
 І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
03 серпня 2023 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                        Гаращенка Д.Р., Фінагеєва В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2022 року у справі запозовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з останнього  шкоду в сумі 24 172, 40 грн. та судовий збір в розмірі 2270,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що  20.06.2019 року між ПАТ «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_2 було укладеного договір добровільного страхування наземного транспорту №370014/4605/0000050, предметом якого є страхування транспортного засобу «BMW X1», державний номер НОМЕР_1 .
Також зазначає, що 30.10.2019 о 16 год. 01 хв. на Житомирському шосе, 166, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки засобу «BMW X1», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «ВАЗ 217130», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали пошкодження.
Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 21.11.2019 року, справа №759/20698/19, відповідача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.
На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», номер страхового полісу АО/1764123.
З урахуванням приписів ст. 12, 22, 29 та 32 Закону №1961-ІV на ТДВ «СК «Ю.ЕС.Ай», як страховика за договором серії АО №1764123, покладається обов`язок щодо відшкодування позивачу частини збитку у розмірі 56 982, 69 грн., розмір якого визначається наступним чином:
57 982, 69 грн. не перевищує ліміт відповідальності 100 000 грн., тому виплата лімітом відповідальності не обмежується;
57 982, 69 грн. - 1000, 00 грн. = 56 982, 69 грн., де
57 982, 69 грн. - вартість відновлювального ремонту автомобіля марки засобу «BMW X1», державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням зносу;
100 000 грн. - ліміт відповідальності страховика за полісом серії АО номер 1764123, за шкоду спричинену майну;
1 000 грн. франшиза за договором серії АО номер 1764123;
56 982, 69 грн. - розмір страхового відшкодування до сплати.
Зазначений обов`язок було виконано та 08.01.2020 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» сплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 56 982,69 грн., що підтверджується платіжним дорученням за №214 від 08.01. 2020 року.
Різниця між відшкодованим позивачем фактичним розміром шкоди (81 155, 09 грн.) та  здійсненою ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» страховою виплатою (56 982, 69 грн.) становить 24172, 40 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2022 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ Страхової компанії «УНІКА» матеріальну шкоду в розмірі 24 172, 40 грн., стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ Страхової компанії «УНІКА» судовий збір у розмірі 2270,00 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,  відповідач направив апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі. 
10 серпня 2022 року до Київського апеляційного суду від ПрАТ Страхової компанії «УНІКА» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджуючись із доводами викладеними у апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:
В ході розгляду справи судом було встановлено, що 20.06.2019 року між ПАТ «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_2 було укладеного договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №370014/4605/0000050, предметом якого є страхування транспортного засобу «BMW X1», державний номер НОМЕР_1 .
30.10.2019 о 16 год. 01 хв. на Житомирському шосе, 166, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки засобу «BMW X1», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «ВАЗ 217130», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали пошкодження.
Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 21.11.2019 року, справа №759/20698/19, відповідача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Вищевказана постанова набрала законної сили 03.12.2019 року.
Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_1 в ДТП встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
З матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ СК «Ю.Ес.Ай.»
Розрахунок непокритих збитків, які підлягають стягненню з відповідача визначено наступним чином:
57 982, 69 грн. - вартість відновлювального ремонту автомобіля марки засобу «BMW X1», державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням зносу;
100 000 грн. - ліміт відповідальності страховика за полісом серії АО номер 1764123, за шкоду спричинену майну;
1 000 грн. франшиза за договором серії АО номер 1764123;
56 982, 69 грн. - розмір страхового відшкодування ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ».
08.01. 2020 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» сплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 56 982, 69 грн., що підтверджується платіжним дорученням за №214 від 08.01. 2020 року.
Різниця між фактичним розміром шкоди 81 155, 09 грн. та страховою виплатою (56 982, 69 грн.) становить 24 172, 40 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог та того, що різниця між фактичним розміром шкоди, яка була виплаченим позивачем на користь ОСОБА_2 , та  страховим відшкодуванням становить 24 172, 40 грн., та підлягає стягненню в порядку регресу з відповідача на користь позивача. 
Відповідно до частин першої і другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно із частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.
Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.
Відповідно до звіту №15259 від 20.11.2019 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «BMW X1», державний номер НОМЕР_1 складає 81 15, 90 грн. Позивачем було надано до суду докази, які свідчать про фактичний проведений ремонт вищевказаного  автомобіля.
 ТДВ «СК Ю.Ес.Ай» визначило вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу вищевказаного транспортного засобу, у розмірі 57 982, 69 грн. Згідно наявного у матеріалах справи платіжного доручення №214 від 08.01.2020 року, ТДВ «СК Ю.Ес.Ай» виплатило страхове відшкодування у розмірі 56 982, 69 грн.( без урахування франшизи).  
З урахуванням наведеного колегія апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з особи, винної у ДТП 24 172, 40 грн. Указана сума є різницею між вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу у сумі 81 155, 09 грн., яку визначено експертом з урахуванням фактичної вартості ремонту, з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та з урахуванням пошкоджень, щодо яких було встановлено причинно-наслідковий зв`язок із ДТП, і вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу за мінусом франшизи у сумі 56 982, 69 грн, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що розмір відшкодування є меншим за страхове відшкодування (ліміт страхової виплати).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суд України від 02 грудня 2015 у справі № 6-691цс15, яких дотримується Верховний Суд у постановах від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц, від 14 квітня 2020 року у справі №759/8880/16, від 16 грудня 2020 року у справі № 757/13525/18, що свідчить про усталену практику.
Колегія суддів апеляційного суду не приймає доводи апелянта щодо невірного визначення розміру завданої шкоди.
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
В супереч вищевказаному, апелянтом не було надано до суду доказів своїх посилань щодо неналежності заявленого розміру шкоди та не аргументовано, який саме розмір школи апелянт вважає вірним. Натомість позивачем на підтвердження розміру завданої шкоди було надано як звіт про оцінку, так і відповідну калькуляцію, а також акт фактично виконаних робіт ТОВ «АВТ Баварія Київ».
З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, відтак підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2022 року залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді:                                                                                                           Д.Р. Гаращенко 

                                                                                                                     В.О. Фінагеєв