ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 720/592/20
провадження № 51-1444км23
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                         ОСОБА_5 ,
засуджених                                       ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника                                           ОСОБА_8 ,
в режимі відеоконференції:
захисників                                      ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , 
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 16 січня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №  12019260120000238, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 12 грудня 2013 року вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше судимого 21 серпня 2018 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців за ч. 1 ст. 185  КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Короткий зміст оскаржених судових рішень:
Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року засуджено до покарання у виді  позбавлення волі:
ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України строком на 5 років 6 місяців без конфіскації майна.
Термін відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з 28 вересня 2022 року. У строк відбування покарання відповідно до ст. 72 КК України ОСОБА_6 визначено зарахувати один день його перебування під вартою у зв`язку із затриманням 27 березня 2020 року
ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України строком на 5 років 6 місяців без конфіскації майна.
Термін відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 28 вересня 2022 року. У строк відбування покарання відповідно до ст. 72 КК України ОСОБА_7 визначено зарахувати один день його перебування під вартою у зв`язку із затриманням 24 березня 2020 року.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 витрати понесені за проведення експертизи у розмірі 1256,08 грн.
Вирішено долю  речових доказів.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 16 січня 2023 року вирок районного суду в частині стягнення процесуальних витрат змінено та стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-медичних та авто-товарознавчих експертиз по 628,04 грн кожному.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
ОСОБА_6 02 серпня 2019 року приблизно о 02:30 год, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , під`їхали на автомобілі «Renault» іноземної реєстрації до стоянки кафе «Вулик» у с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, де побачивши ОСОБА_11 , який приїхав на своєму моторолері марки «YAMAXA T-MAX», підбігли до нього та почали стримувати його на місці, щоб останній не зміг втекти.
Після цього, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 завдав один удар кулаком в область обличчя потерпілого, внаслідок чого спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді садна під лівою орбітальною ділянкою, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.
У подальшому ОСОБА_6 скористався тим, що ОСОБА_11 не має змоги контролювати свій транспортний засіб, сів за кермо моторолера марки «YAMAXA T-MAX» без номерних знаків та без згоди потерпілого поїхав в сторону с. Тарасівці Новоселицького району Чернігівської області.
Таким чином, засуджені вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а обвинувачений ОСОБА_7 також за кваліфікуючою ознакою вчинене повторно.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7  ставить питання про скасування судових рішень у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та  його особі через суворість та просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції.  
Аргументуючи свої вимоги, засуджений вказує, що висновки суду першої інстанції щодо його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, є необґрунтованими, незаконними та невмотивованими, судовий розгляд проведено однобічно і неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує про відсутність умислу, направленого на заволодіння транспортирним засобом, що підтверджується здобутими доказами кримінального провадження (показаннями потерпілого, даними протоколу слідчого експерименту та висновком судово-медичної експертизи). Зазначає про відсутність змови з ОСОБА_6 на заволодіння транспортним засобом. Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ст. 355 КК України. Окрім того, посилається на те, що йому призначено судом першої інстанції занадто сурове покарання.
Зазначенні обставини не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який в порушення вимог ст. 419 КПК України всіх доводів апеляційних скарг сторони захисту належним чином не перевірив, не дав вмотивованих відповідей на них та залишив вирок щодо нього в цій частині без зміни. 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6  також просить скасувати судові рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивував тим, що судом першої інстанції достовірно не встановлено, що його вина в інкримінованому йому правопорушенні не була доведена здобутими доказами. Також стверджує про однобічність і неповноту судового розгляду та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що суд першої інстанції  всупереч вимог ст. 94 КПК України не надав належної оцінки показанням потерпілого, свідків, які підтвердили наявність боргу, не допитав свідка, який підтвердив той факт, що моторолер був виявлений біля відділу поліції, а не на одній з вулиць, як зазначено в матеріалах справи. 
Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає ст. 370 КПК України, оскільки апеляційний суд, залишаючи його апеляційну скаргу без задоволення, своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпаних доводів щодо необґрунтованості  апеляційної скарги, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальним формулюванням про доведеність його винуватості у вчинені інкримінованого йому злочині.
Позиції інших учасників судового провадження
У заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_7 прокурор просить залишити її без задоволення як безпідставну.
У судовому засіданні захисники та засуджені підтримали касаційні скарги, а прокурор, заперечував проти задоволення касаційних скарг.
Межі розгляду  матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до вищевказаної норми закону, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.
Зі змісту касаційних скарг засуджених вбачається, що вони, крім іншого, просять доказам у справі дати іншу оцінку, ніж ту, яку дали суди першої й апеляційної інстанцій, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено. 
Мотиви Суду
Доводи  засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про незаконність засудження за вчинення інкримінованого злочину аналогічні доводам засуджених та їх захисників у поданих ними апеляційних скаргах, які були перевірені в суді апеляційної інстанції та визнані необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Висновок суду першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, про доведеність винуватості  ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм злочину  за обставин, установлених судом і викладених у вироку, ґрунтується на доказах, яким суд дав належну оцінку.
Не зважаючи на невизнання своєї винуватості засудженими, районний суд дійшов висновків про винуватість  ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі показань: 
-         потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що він на початку серпня 2019 року приблизно о 01:00 перебував із своїми знайомими в кафе в с. Маршинці Новоселицького району та пив чай. В цей час обвинувачені на автомобілі марки «Рено» іноземної реєстрації під`їхали туди, підбігли до нього та почали бити. ОСОБА_6 тримав його, а ОСОБА_7 бив, зокрема удари були в голову, ніс, шию та по тілу. Він кричав, щоб вони зупинилися, бо повідомить в поліцію, однак вони не реагували, незважаючи на те, що поруч були люди. Після цього, ОСОБА_6 забрав в нього ключі від його моторолера марки «YAMAXA T-MAX» без номерних знаків та сів за його кермо, і хтось з них сказав, що мопед поверне у разі, коли він віддасть гроші та ОСОБА_6 поїхав. Ніякого боргу в нього перед обвинуваченими не має. Він знає ОСОБА_12 , в якого він давно купив мобільний телефон марки «Айфон 6», за що заплатив в гривнях по курсу 300 Євро, які йому дала мати. Жодного відношення до тієї угоди ОСОБА_7 не мав, після цього йому ОСОБА_12 жодних претензій не висував;
-         свідка ОСОБА_14 , який в суді першої інстанції вказав на те, що він посеред ночі 02 серпня 2019 року приїхав на своєму автомобілі до кафе в с. Маршинці, щоб попити кави. В подальшому потерпілий приїхав на своєму моторолері, а через 20 хвилин приїхав автомобіль марки «Рено», з якого вийшли два чоловіки. Тоді ОСОБА_11 почав тікати до свого мопеда, однак не встиг. Вказує на те, що не бачив, щоб обвинувачені били потерпілого, однак коли ОСОБА_11 сів на мопед, то вони його відштовхували. Після цього , той чоловік, що був вищий і худіший сів на моторолер ОСОБА_11 і поїхав. Обвинувачені повідомили потерпілому, що коли він віддасть борг, тоді вони повернуть моторолер;
-         свідка ОСОБА_15 ,  який, будучи допитаний судом першої інстанції, пояснив, що він вночі 02 серпня 2019 року був разом із своїм другом ОСОБА_14 на АЗС в с. Маршинці. Він бачив як обвинувачені приїхали на автомобілі та підійшли до потерпілого і нанесли останньому приблизно два-три удари руками в область обличчя. Після цього вони забрали мопед і поїхали;
-         свідка ОСОБА_16 , котрий в судовому засіданні суду першої інстанції дав показання, що він пізно ввечері разом із своїми друзями перебував в с. Маршинці біля магазину, де продають пиріжки. Він бачив як приїхав потерпілий на скутері марки «YAMAXA T-MAX», та через декілька хвилин після нього приїхав автомобіль, з якого вийшло двоє чоловіків, які підійшли до ОСОБА_11 . Далі один з них, що був міцніший і нижчий взяв ОСОБА_11 за одяг та кілька разів вдарив його. Після цього, він чув, що між ними відбулася розмова стосовно якогось боргу, який повинен віддати потерпілий. Надалі чоловік, що був худішим та вищим, сів за кермо скутера та поїхав, а той що бив сів в автомобіль та поїхав вслід за мопедом;
-         свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що він пізно ввечері в кінці літа 2019 року працював продавцем в магазині пиріжків в с. Маршинці. Спочатку він бачив як потерпілий приїхав на мопеді та купив собі поїсти. Через декілька хвилин приїхали двоє чоловіків на автомобілі марки «Рено» та підійшли до потерпілого. Один з них, що був меншого зросту взяв ОСОБА_11 рукою за шию та дав долонею по щоці. Надалі він чув, що вони сказали потерпілому, що коли будуть гроші, тоді буде мопед. Потім ОСОБА_11 вирвався та побіг, вони його не наздогнали. Після цього, інший з них високого зросту сів на мопед та поїхав. Коли потерпілий повернувся, то він одразу зателефонував в поліцію.
Також районний суд дійшов висновків про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі письмових доказів, зокрема даними протоколів: про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та додатків до нього (т. 1 а. п. 13-17) відповідно до змісту якого 02 серпня 2019 року до органу досудового розслідування звернувся ОСОБА_11 із заявою про те, що 02 серпня 2019 року приблизно о 01:30 на АДРЕСА_3 гр.  ОСОБА_6 заволодів мопедом «Ямаха», який належить ОСОБА_11 та з місця події поїхав у невідомому напрямку; слідчого експерименту та відеозапису до нього від 23 грудня 2019 року за участі потерпілого ОСОБА_11 , який розказав та показав, що 02 серпня 2019 року приблизно о 02:00 він приїхав на своєму мопеді марки «YAMAXA T-MAX» до кафе «Вулик» в с. Маршинці, куди його покликав односельчанин. Після цього, через декілька хвилин він побачив як на автомобілі «Рено» приїхав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які побігли до нього, а він в свою чергу почав заводити мопед, однак не встиг це зробити, оскільки ОСОБА_7 схопив його за одяг та вдарив кулаком в обличчя. В цей час ОСОБА_6 перебував з іншої сторони. ОСОБА_7 наказав ОСОБА_6 взяти мопед, що останній і зробив. Сівши на мопед, ОСОБА_6 поїхав в сторону с. Тарасівці, а ОСОБА_7 сказав йому, що поверне мопед після того, як він поверне гроші (т. 1 а. п. 73-75); слідчого експерименту та відеозапису до нього від 23 грудня 2019 року за участю свідка ОСОБА_15 , відповідно до  якого останній на місці повідомив, що 02 серпня 2019 року він бачив, як потерпілий приїхав на мототранспорті марки «YAMAXA». Пізніше приїхав автомобіль, з якого вийшло двоє хлопців, один з яких був повної тілобудови, а інший - худий. В подальшому хлопець повної тілобудови вдарив кулаком в обличчя потерпілого ОСОБА_11 , а інший, сівши на мопед ОСОБА_11 , поїхав. (т. 1 а. п.   79 -81);  слідчого експерименту та відеозапису до нього від 23 грудня 2019 року, згідно якого свідок ОСОБА_14 розказав та показав, що 02 серпня 2019 року він разом із знайомими та потерпілим перебували біля кафе «Вулик» в с. Маршинці Новоселицького району та пили чай. В подальшому під`їхав автомобіль, з якого вийшло двоє невідомих, які одразу пішли до потерпілого. Побачивши двох хлопців, потерпілий ОСОБА_11 почав бігти до свого мопеда, однак не встиг. Надалі один із них схопив потерпілого за одяг та штовхнув його. Після цього худорлявий чоловік сів на мопед ОСОБА_11 та поїхав, а інший сказав потерпілому, що коли поверне борг, тоді вони віддадуть мопед, а якщо не поверне - то не побачить мопед (т. 1 а .п.       79-81); слідчого експерименту та відеозапису до нього від 02 квітня 2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до якого останній розповів та показав, що 02 серпня 2019 року він разом із ОСОБА_7 їхали на автомобілі та, проїжджаючи повз кафе «Вулик» в с. Маршинці Новоселицького району, побачили потерпілого. Надалі вони під`їхали до нього, однак той хотів втекти на мопеді, проте не встиг. Після цього ОСОБА_7 вдарив рукою ОСОБА_11 , у зв`язку з чим останній впав з мопеда. В подальшому ОСОБА_7 почав говорити із ОСОБА_11 стосовно грошей, які винен останній. В цей час він підняв мопед, та сівши на нього, завів двигун і вони домовились, що потерпілий на протязі години поверне борг, а мопед буде як застава. Згодом, він на мопеді потерпілого поїхав в сторону с. Тарасівці. Через деякий час ОСОБА_7 сказав, щоб він відвіз мопед до поліції в м. Новоселицю. Йому не було відомо про які борги перед ОСОБА_7 йшла мова (т. 2 а. п. 138-140). Також в основу обвинувального вироку  були покладені і висновки, проведених по справі експертиз, зокрема відповідно до висновку експерта №122 екс-Н від 06 вересня 2019 року у ОСОБА_11 виявлено тілесне ушкодження у виді садна під лівою орбітальною ділянкою, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, та по строку може відповідати обставинам, які вказані в обставинах справи (т. 1 а. п. 55). Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 344-Р від 28 серпня 2019 року встановлено, що ринкова вартість мопеда марки «YAMAXA» «T-MAX 500» станом на 02 серпня 2019 року могла становити 68100, 35 грн (т. 1а.п. 64-72). 
Як установили суди першої та апеляційної інстанцій, показання потерпілого та свідків є правдивими, повністю узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах провадження. Зазначені показання відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 95 КПК України були безпосередньо отримані судом під час судового розгляду, а тому обґрунтовано покладені судом в основу вироку та доводять винуватість засуджених у вчиненні інкримінованого їм злочину.
Доводи засуджених про відсутність умислу на заволодіння транспортним  засобом потерпілого були предметом перевірки судів попередніх інстанцій та спростовані здобутими доказами кримінального провадження, з зазначеними висновками погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного. 
Під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.
Цей злочин визнається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, з моменту встановлення контролю над ним.
Суб`єктивна сторона цього кримінального правопорушення  полягає у прямому умислі. Особа розуміє, що протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає його вчинити.
Як було встановлено судом, в день події засуджений ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом підбігли до потерпілого ОСОБА_11 та почали його бити. При цьому, засуджений ОСОБА_6 тримав потерпілого, а ОСОБА_7 наносив йому удари. У подальшому за вказівки засудженого ОСОБА_7 , без дозволу потерпілого ОСОБА_11 , засуджений ОСОБА_6 сів за кермо мопеда та поїхав в напрямку іншого населеного пункту. При цьому  ОСОБА_7 на своєму автомобілі поїхав вслід за ОСОБА_6 .
Тобто, аналіз дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , пов`язаних з використанням мопеда, що належить ОСОБА_11 , не дає підстав для сумніву у спрямованості умислу на незаконне заволодіння даним транспортним засобом.
Про вказане свідчить  відсутність згоди потерпілого ОСОБА_11 на користування його мопедом, застосування відносно нього насильства (спричинення легких тілесних ушкоджень), звернення потерпілого до поліції із заявою про вчинення крадіжки мопеда, а також поведінка засуджених до і після заволодіння мопедом.
Посилання засудженого ОСОБА_7 про наявність між ними та потерпілим боргових відносин, а відтак існування цивільно-правових відносин, що виключають притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 289 КК України, є неспроможними та спростовуються встановленими судами фактичними обставинами справи та наявними  доказами. Зокрема, сам потерпілий підтвердив у суді факт придбання ним у ОСОБА_12 мобільного телефону марки «Айфон-6», однак він з ним повністю розрахувався і жодне відношення   ОСОБА_7 до цієї угоди  йому не відомо. Також підтвердив, що боргів перед ОСОБА_7 у нього не було. Доказів на протилежне матеріали кримінального провадження не містять. Отже, твердження засудженого, що його дії підпадають під ознаки ст. 355 КК України є неспроможними.
Також посилання засуджених про відсутність у їх діях попередньої змови на вчинення кримінального правопорушення обґрунтовано були визнані судами попередніх інстанцій безпідставними з огляду на таке.
Заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб має місце у випадках, коли дві і більше особи заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Крім того, особи які беруть участь у вчиненні цього злочину, повинні бути співвиконавцями, тобто вони спільними діями заволодівають транспортним засобом.
Співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.
Домовленістю групи осіб про спільне вчинення кримінального правопорушення є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.
Із матеріалів провадження видно, що поведінка  ОСОБА_6 і ОСОБА_7 під час скоєння кримінального правопорушення була узгодженою, оперативною та послідовною, а обопільність їх умислу підтверджується також і конклюдентними їх діями, зокрема разом підбігли до потерпілого, почали його бити, при цьому ОСОБА_6 тримав потерпілого, а ОСОБА_7 наносив йому удари. У подальшому за вказівки засудженого ОСОБА_7 , засуджений ОСОБА_6 сів за кермо мопеда потерпілого та поїхав в напрямку іншого населеного пункту. При цьому ОСОБА_7 на своєму автомобілі поїхав вслід за ОСОБА_6 .
Були предметом  перевірки суду апеляційної інстанцій і доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 добровільно повернув  мопед поліції та були визнані такими, що не відповідають наявним в матеріалах провадження доказами.
Що стосується посилань засуджених на те, що в матеріалах провадження відсутні докази, які б підтверджували, що власником моторолера є саме потерпілий, то вони не знайшли свого підтвердження матеріалами провадження.
Так, як вже зазначалось вище у цьому рішенні, відповідно до частини 1 примітки до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі.
Як було встановлено судом першої інстанції користувачем транспортного засобу є ОСОБА_11 .
Належність моторолера саме ОСОБА_11 підтвердив в судовому засіданні і його батько ОСОБА_20 та пояснив, що моторолер він купив потерпілому на Калинівському ринку за 1800 євро.
Тому доводи засуджених про протилежне є неспроможними.
Таким чином, колегія суддів констатує, що судами була проведена ретельна перевірка версії захисту щодо невинуватості засуджених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення та спростована рядом здобутих та належно оцінених доказів з точки зору достатності  та взаємозв`язку.Зібрані у справі докази у своїй сукупності в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення, а доводи засуджених  про протилежне є непереконливими.
У підсумку, колегія суддів вважає, що суд, оцінивши у сукупності всі докази у справі, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими і в своїй сукупності доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення.
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді апеляційної інстанції, можливо дійти висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість осіб у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їм пред`явлено обвинувачення.
Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені засудженими дії, які суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 289 КК України.
За таких обставин, у цьому кримінальному провадженні суд дослідив і з`ясував усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення засудженими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91,94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, в касаційних скаргах не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.
Дії засуджених  ОСОБА_7 та ОСОБА_6  за ч. 2 ст. 289 КК України кваліфіковано судом правильно.
Доводи засуджених, щодо неповноти судового розгляду, а також незгоди з оцінкою доказів, яка надана судом, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події, що зводиться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, як вже зазначалось вище, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Натомість апеляційний суд перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційних скарг засуджених та їх захисників на підставах неповноти судового розгляду, недопустимості доказів, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильної юридичної оцінки дій засуджених, у своєму рішенні навів докладні мотиви і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну оцінку вчиненому.
Решта доводів у касаційних скаргах засуджених також не спростовує висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо кваліфікації дій засуджених й обґрунтованості їх винуватості та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених у справі обставин, що на підставі ст. 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Вказані вимоги закону дотримані апеляційним судом під час постановлення ухвали за наслідками апеляційного розгляду в цьому кримінальному провадженні. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Покарання засудженим призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і ОСОБА_6 попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статей 50, 65  КК України.
Так, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме класифікацію за ст. 12 КК України, згідно якою він вчинив тяжке кримінальне правопорушення; дані про його особу: на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває; позитивну характеристику з місця проживання, обставини, що пом`якшують покарання - відшкодування шкоди та відсутність у потерпілого претензій, обставин, що обтяжує покарання не встановлено. 
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушення, а саме класифікацію за ст. 12 КК України, згідно якою він вчинив тяжке кримінальне правопорушення; дані про його особу: на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває; позитивну характеристику з місця проживання, обставини, що пом`якшують покарання - відшкодування шкоди та відсутність у потерпілого претензій, обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочину
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, поведінку під час та після вчинених злочинних дій, у тому числі досудові доповіді органу пробації, суд першої інстанції з урахуванням положень ст. 65 КК України обґрунтовано призначив ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 289 КК України, мотивувавши таке рішення.
Покарання, призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_6 судом, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статтям 50, 65 КК України.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання за матеріалами провадження не встановлено.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до  ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції залишає судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення, у разі відсутності підстав передбачених  ст. 438 КПК України для його скасування або зміни.
Висновки судів про доведеність винуватості  ОСОБА_7 і ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України є правильними.
Порушень застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено.
Призначене засудженим ОСОБА_7 і ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам 
ст. ст. 50, 65 КК України. Таке покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
З урахуванням викладеного, касаційні скарги засуджених слід залишити без задоволення, а судові рішення- без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 16 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова остаточна й оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                     ОСОБА_3