УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2023 року
м. Київ
справа № 761/4438/23
провадження № 51-3939 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року щодо ОСОБА_5 , 
встановив:
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 7 лютого 2023 року ОСОБА_5 визнано винними у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК. Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 7 лютого 2023 року. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу та додану до неї копію судового рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України                          (далі - КПК), в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Як вбачається з ухвали суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 381 КПК, розглянув обвинувальний акт щодо    ОСОБА_5 , без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачений не оспорював встановлені під час дізнання обставини та не заперечував проти спрощеного провадження в суді першої інстанції, що підтверджується відповідною письмовою заявою, підписаною обвинуваченим та його захисником.
Як убачається з оскаржуваної ухвали апеляційного суду, рішення про необхідність відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 постановлено на підставі ч. 4 ст. 399 КПК, яка передбачає, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу. 
Так, Київський апеляційний суд відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 у відповідності до вимог ч. 4 ст. 399 КПК, оскільки вирок Шевченківського районного суду міста Києва був ухвалений в порядку, передбаченому ст. ст. 381 та 382 КПК України, за результатами розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні,  а захисником оскаржено вирок не з підстав призначеного судом покарання, а з підстав недослідження доказів, що не ґрунтується на вимогах ч. 2 ст. 302 КПК.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 не погоджується з вказаним рішенням Київського апеляційного суду. Вказує, що в своїй апеляційній скарзі він зазначав, що якби суд взяв до уваги медичний документ - довідку з медичного закладу про те, що ОСОБА_5 розпочав і пройшов лікування від наркоманії, то згідно п. 1. ч. 2                      ст. 284 та ч. 4 ст. 309 КК справу було б закрито. На думку захисника, зазначене безпосередньо стосується призначеного судом покарання.  
Однак перевірка доводів апеляційної скарги захисника, зокрема, щодо проходження ОСОБА_5 лікування від наркоманії, потребує дослідження доказів, у зв`язку з чим доводи захисника, що вирок ним було оскаржено з підстав призначеного судом покарання, не є слушними.
За таких обставин, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд діяв у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що на підставі  п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити. 
У своїй касаційній скарзі захисник також просить поновити йому пропущений строк на касаційне оскарження. Однак таке клопотання не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки строк на касаційне оскарження захисником              ОСОБА_4 не є пропущеним.  
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 травня              2023 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                           ОСОБА_3