ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 липня 2023року
м. Київ
справа № 469/155/20
провадження № 51-2897 км 23
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                           ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Миколаївського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019150150000226, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білопілля Сумської області, раніше неодноразово судимого, востаннє 14 квітня 2022 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 345, частинами 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців, зареєстрованого за адресою: 
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_2 ,  
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.  
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців.
У відповідності з положеннями частин 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного ОСОБА_6 вироком Київського районного суду м. Одеси від 
14 квітня 2022 року у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців, більш суворим за даним вироком, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк3роки 10 місяців.
Відповідно до вироку Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2022 року початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 11 січня 2021 року.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України повністю зараховано ОСОБА_6 у строк призначеного покарання відбуте покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2022 року.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Вироком Миколаївського апеляційного суду від 16 березня 2023 року вирок суду першої інстанції  в  частині призначеного покарання скасовано, ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2022 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Строк відбування покарання  ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня набрання цим вироком законної сили, тобто з 16 березня 2023 року.
Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання, відбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2022 року - з 29.03.2018 по 18.04.2018, з 08.05.2019 по 23.05.2019 та з 12.01.2020 по 15.03.2023 з розрахунку день за день. 
В іншій частині вирок залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку,  ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він у ніч з 02 на 03 червня 2019 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, реалізуючи єдиний умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом віджиму викруткою вхідних дверей, проник до першого поверху приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де таємно,  повторно, із касової шафи викрав грошові кошти в сумі 1 900 гривень та товари побутової хімії, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 6 000 гривень.
У подальшому, в зазначену ніч ОСОБА_6 , реалізуючи єдиний умисел на заволодіння чужим майном, зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та піднявся на другий поверх, який перебуває в користуванні ОСОБА_8 , де остання надає послуги з пошиву і ремонту одягу, та із шухляди робочого столу швачки викрав грошові кошти в сумі 1 800 грн, 30 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03.06.2019 складало 805,50 гривень, спричинивши потерпілій 
ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2 605,50 гривень.
Також, в ніч з 02 на 03 червня 2019 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , реалізуючи єдиний умисел на заволодіння чужим майном, проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , де реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, таємно із касової шафи викрав грошові кошти в сумі 
16 109,40 гривень та пляшки з алкогольними напоями, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 28 115,40 гривень.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Стверджує, що апеляційний суд, в порушення загальних засад призначення покарання, в повній мірі не врахував дані про його особу, а також безпідставно виключив із мотивувальної частини вироку обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, внаслідок чого вирок суду апеляційної інстанції є необґрунтованим та незаконним.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор, посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі доводів, просила оскаржуване судове рішення залишити без зміни.
Від захисника ОСОБА_10 надійшло клопотання про проведення касаційного розгляду за її відсутності.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація дій за ч. 3
ст. 185 КК Україниу касаційній скарзі не оспорюються.
Зі змісту скарги засудженого вбачається, що він порушує питання про недотримання апеляційним судом визначених законом вимог, що стосуються призначенняпокарання.
Статтями 50і 65 ККУкраїни передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до положень ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.  
Суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить нижченаведене.
Як убачається з вироку, апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора обґрунтовано зазначив, що судом першої інстанції належним чином не враховано дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 неодноразово засуджувався за вчинення аналогічних злочинів, маючи незняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив тяжкий корисливий злочин. Матеріали справи доводять стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого, адже попри суттєві заходи примусу, які раніше вже застосовувалися до нього з боку держави, ОСОБА_6 продовжує вчиняти злочини.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, обираючи вид та розмір покарання, врахував що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем відбування покарання характеризується позитивно, раніше судимий, на обліку у КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» не перебуває, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
За наведених вище обставин, які характеризують особу обвинуваченого, а також ступеня тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення,суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність призначення 
ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Крім цього, колегія суддів вважає, що апеляційний суд обґрунтовано не погодився із місцевим судом в частині визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Згідно усталеної практики Верховного Суду при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складення покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше неодноразово був засуджений за вчинення викрадення чужого майна з проникненням в інше приміщення, що свідчить про стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого, тому апеляційний суд дійшов вірного висновку про безпідставність застосування судом першої інстанції при призначенні покарання принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2022 року, шляхом часткового складання призначених покарань, призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 
5 років 6 місяців.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про безпідставне визнання місцевим судом щирого каяття в якості обставини, що пом`якшує покарання.
Під щирим каяттям слід розуміти, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненні певному кримінального правопорушення, щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Відтак, призначаючи  ОСОБА_6  покарання, апеляційний суд обґрунтовано не визнав щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, вказавши, що із матеріалів кримінального провадження не вбачається наявності у обвинуваченого належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки, її осуду, бажання виправити ситуацію, яка склалася. 
З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65, 70 ККУкраїни, та є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, касаційним судом не встановлено підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість.
Вирок суду апеляційної інстанції достатньо вмотивований та відповідає вимогам 
ст. 420 КПКУкраїни.
Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, тому вирок апеляційного суду слід залишити без зміни, а касаційну скаргуОСОБА_6 - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Миколаївського апеляційного суду від 16 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього - без задоволення.  
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.       
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                          ОСОБА_3