ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 р.	Справа № 480/4068/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Яковини В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2022, головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук,   м. Суми, повний текст складено 09.01.23 по справі № 480/4068/22 за позовом ОСОБА_1  до Сумської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації   про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач 17.06.2022 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Сумської обласної державної адміністрації від 06.06.2022 № 63-К, на підставі якого позивача звільнено із займаної посади; поновити позивача на посаді директора Депрартаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації з 07.06.2022 та стягнути (зобов`язати нарахувати та виплатити) з Депрартаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації на користь позивача компенсацію за час вимушеного прогулу із розрахунку 1031,35 грн за день.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що стосовно позивача проведено дисциплінарне провадження. Підставою для порушення дисциплінарного провадження була службова записка керівництва, в якій було зазначено факти, що могли свідчити про наявність в діях позивача ознак вчинення ним дисциплінарних проступків. Розпорядженням голови Сумської ОДА звільнено позивача з посади директора зазначеного департаменту. Позивач не погодився з підставами такого звільнення. Позивач заперечує проти всіх доводів, які стали підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, ухваленим із порушенням норм матеріального  права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що позивачем не вчинено жодної дії проти інтересів державної служби, не вчинено жодної дії та не допущено бездіяльності яка б призвела до приниження авторитету Департаменту соціального захисту населення, тому вважає, що присягу державного службовця позивач  не порушував. 
Сумська обласна державна адміністрація надала відзив на апеляційну скаргу та зазначило, що судом першої інстанції повністю з`ясовано обставини , що мають значення для справи, надано їм вірну  правову оцінку , правильно застосовано норми матеріального права та процесуального права, твердження апелянту не відповідають дійсності.  
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників позивача та відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач з травня 2014 року працював на посаді директора Департаменту соціального захисту населення Сумської ОДА.
Стосовно позивача було проведено дисциплінарне провадження. Підставою для порушення дисциплінарного провадження була службова записка заступника голови Сумської обласної адміністрації – керівника обласної військової адміністрації ОСОБА_2 від 02.04.2022. В службовій записці було зазначено про факти, що могли свідчити про наявність в діях позивача ознак вчинення ним дисциплінарних проступків, передбачених ст. 65 Закону України “Про державну службу”.
27.05.2022 було прийнято подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ за результатами розгляду дисциплінарної справи директора Департаменту соціального захисту населення Сумської ОДА ОСОБА_1 (а.с.108-111, том 1). 
Розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації керівника обласної військової адміністрації від 06.06.2022 № 63-к “Про дисциплінарне стягнення” звільнено позивача з посади директора департаменту. 
Позивач не погодився з підставами такого звільнення, а тому звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації керівника обласної військової адміністрації від 06.06.2022 № 63-к “Про дисциплінарне стягнення”було правомірно звільнено позивача з посади директора Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, в тому числі, за порушення Присяги державного службовця (та інших доводів), з припиненням державної служби, відповідно до п. 4 ч.1  ст. 87 Закону України "Про державну службу".
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Так, як вірно було визначено судом першої інстанції, що основним питанням по даній справі є те: чи містились в діях позивача ознаки дисциплінарних правопорушень, які стали підставою для звільнення позивача з посади; чи підтверджуються факти, які стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності; чи дотримана процедура притягнення до відповідальності.
Так, за результатами розгляду матеріалів дисциплінарної справи директора Департаменту соціального захисту населення Сумської ОДА ОСОБА_1 (протокол № 5 від 25.05.2022) дисциплінарною комісією було визнано наявність в його діях дисциплінарних проступків, а саме: порушення Присяги державного службовця; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень); перевищення службових повноважень; прийняття державним службовцем необгрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну.
Обов`язки директора встановлені Положенням про департамент соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації від 01.06.2020  № 232-ОД, Посадовою інструкцією директора такого департаменту, затвердженого головою Сумської обласної державної адміністрації від 10.02.2022.
Згідно вказаних документів до таких обов`язків позивача, в тому числі, входить: здійснення керівництва департаменту; забезпечення реалізації державної політики у сфері соціальної підтримки та надання соціальних послуг вразливим верствам населення; забезпечення організації на відповідній території надання соціальних послуг; координація діяльності та контроль виконання структурними підрозділами соціального захисту населення районних державних адміністрацій питань; забезпечення здійснення нагляду за додержанням вимог законодавства під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій органами Пенсійного фонду України. Крім того, директор департаменту несе персональну відповідальність за організацію та результати діяльності департаменту (а.с.206, том 1).
Так судом першої інстанції було встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що позивачем 24.02.2022 видано наказ № 8-В, згідно з яким він разом з водієм департаменту ОСОБА_3 , на службовому автомобілі DAEWOO Sens, відбуває у відрядження до с. Хмелів та с. Синівка Роменського району Сумської області, відповідно до Хмелівського психоневрологічного інтернату і Синівського будинку інтернату для громадян похилого віку та інвалідів. Метою вказаного відрядження зазначено – перевірка роботи установ. Строк відрядження - 7 днів (з 24.02.2022 по 02.03.2022) (а.с.26, том 1).
Перший відповідач стверджував, що позивач не погоджував терміни відрядження з головою Сумської обласної державної адміністрації – керівником військової адміністрації. Також, зазначено, що накази від 02.03.2022 № 9-В, від 09.03.2022 № 10-В про продовження відрядження та від 21.03.2022 про відрядження видані позивачем під час перебування “у відрядженні”, тоді як в цей період виконання обов`язків директора департаменту були покладені на ОСОБА_4 – заступника директора департаменту. Таким чином, позивач не мав права в цей період видавати зазначені накази, а отже вони видані з перевищенням повноважень.
Позивач стверджує, що накази про продовження відрядження приймались позивачем правомірно після закінчення терміну відрядження. Крім того, про факт наявності розпорядження про виконання обов`язків директора департаменту ОСОБА_4 йому не було відомо.
Відповідно до розділу VII Порядку розподіл обов`язків між головою, першим заступником, заступником голови, керівником апарату Сумської ОДА від 26.11.2021 № 735-ОД на заступника голови Сумської ОДА ОСОБА_5 було покладено забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту працюючого населення, соціальної підтримки та надання соціальних послуг соціально вразливим верствам населення, а також здійснення контролю та спрямування діяльності Департаменту.
При цьому, абзацами 10,11 пункту 3 розділу ІІ Розподілу передбачено, що у разі відсутності заступника голови адміністрації ОСОБА_5 її функції та повноваження за галузями виконує заступник голови адміністрації ОСОБА_6 . У разі одночасної відсутності першого заступника голови адміністрації ОСОБА_7 , заступників голови адміністрації ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 їх функції та повноваження за галузями виконує заступник голови адміністрації Печененко В.П.
Відповідно до п.13 Розділу 2 Порядку Сумської ОДА може братися до уваги вимушена затримка у відрядженні з незалежних від керівника причин, однак за наявноситі підтвердних документів в оригіналі. При цьому, рішення про продовження терміну відрядження голова Сумської ОДА приймає після прибуття відрядженого керівника до місця постійної роботи на підставі його доповідної записки, з подальшим оформленням такого рішення відповідно до пунктів 1 і 3 розділу ІІ цього Порядку.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що  позивач повинен був погоджувати відрядження з заступником голови Медвідь В.Ю., а в разі її відсутності – із заступником голови ОСОБА_10 , однак відбув у відрядження до Роменського району Сумської області, без відповідного погодження, чим порушив вказані вимоги.
Щодо твердження апелянта про неможливість погодити відрядження до закладів соціального захисту населення Роменського району Сумської області 24.02.2022 з заступником голови Сумської обласної державної адміністрації ОСОБА_5 , яка відповідно до Розподілу обов`язків між головою, першим заступником, заступниками голови, керівником апарату Сумської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації 26 листопада 2021 року № 735-ОД , відповідала за забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення, спрямовувала та контролювала діяльність Департаменту соціального захисту населення, зазначене не скасовувало необхідність дотримання вимог Порядку відбуття у службові відрядження в межах України і за кордон голови, першого заступника голови, заступників голови, керівника апарату, керівників структурних підрозділів Сумської обласної державної адміністрації та голів районних державних адміністрацій, затвердженого розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації від 26.05.2021 № 364-ОД (далі - Порядок), підпунктом 1 пункту З розділу II якого визначено, що керівники структурних підрозділів Сумської обласної державної адміністрації відбувають у службове відрядження після письмового погодження голови Сумської обласної державної адміністрації, його першого заступника, заступника або керівника апарату відповідно до розподілу обов`язків. При цьому пунктом 3 розділу II Розподілу обов`язків визначено порядок виконання обов`язків заступника голови облдержадміністрації у разі його відсутності іншим заступником голови.
Посилання ОСОБА_1 на те, що дії, за які його було звільнено з посади, мали місце на початку повномасштабного вторгнення російської федерації, в умовах запровадження в Україні воєнного стану та при відсутності вказівок від голови Сумської обласної державної адміністрації, не виправдовує безпідставне залишення колишнім директором Департаменту місця роботи та підпорядкованих працівників без керівництва, вказівок та інструкцій щодо подальших дій в умовах воєнного стану.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи,  заступником директора Департаменту ОСОБА_4 , на яку ОСОБА_11 поклав виконання своїх обов`язків на час свого відрядження, з метою забезпечення належної роботи Департаменту та безпеки його працівників було видано наказ від 25.02.2022 № 2-К «Про запровадження дистанційної роботи для працівників та забезпечення виконання завдань за межами адміністративної будівлі». Крім того, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 зазначала, що в період, коли ОСОБА_12 виїхав до Роменського району Сумської області, виникало багато питань, що стосувались організації роботи Департаменту, керівництвом Сумської ОДА - ОВА проводились наради з керівниками структурних підрозділів, в тому числі в нічний час в режимі відеоконференці. При цьому, як зазначала ОСОБА_4 , серед керівників структурних підрозділів тільки ОСОБА_12 був відсутнім.
Як вже зазначалось, вимога Порядку про погодження позивачем дотримана не була, оскільки накази про відрядження позивач приймав самостійно без будь-яких погоджень.
Накази повинні були погоджуватись з керівництвом. Для того щоб стверджувати про правомірність певних дій, у даному випадку прийняття наказів про відрядження, повинна в повній мірі бути дотримана процедура, яка встановлюється для такої дії (рішення).
Згідно з п. 1 Інструкцієї з діловодства в Сумській ОДА,зі змінами, внесеними розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації від 27.09.2021 № 600-ОД, інструкція з діловодства встановлює вимоги щодо документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними у паперовій формі в Сумській ОДА.
Відповідно до п. 56-57, 62-63 Інструкції внутрішнє погодження документа оформлюється шляхом проставляння візи. Віза включає особистий підпис, власне ім`я і прізвище особи, яка візує документ, дату візування із зазначенням у разі потреби найменування посади цієї особи. Згідно з п. 62, 63 Інструкції зовнішнє погодження проектів документів, створених у паперовій формі, оформляється шляхом проставлення на них грифа погодження, який включає в себе слово “ПОГОДЖЕНО”, найменування посади особи та установи, з якою погоджується проект документа, особистий підпис посадової особи, скріплений гербовою печаткою, власне ім`я, прізвище і дату або назву документа, що підтверджує погодження, його дату і номер (індекс). Якщо документ має титульний аркуш, гриф погодження ставиться у лівому верхньому куті такого аркуша. У разі погодження документа кількома посадовими особами установ однакового рівня грифи розташовуються на одному рівні.
В той же час, наказ від 24.02.2022, який наданий позивачем до матеріалів справи, крім того, що позивач не спростовує факту, що документи не погоджувались ним, не містять вказаних реквізитів.
Так само самовільно, без погодження, ОСОБА_1 приймались рішення про продовження терміну його відрядження по 31.03.2022, що суперечить пункту 14 розділу II Порядку, згідно з яким рішення про продовження терміну відрядження голова Сумської обласної державної адміністрації приймає після прибуття відрядженого керівника до місця постійної роботи на підставі його доповідної записки з подальшим оформленням такого рішення відповідно  до пунктів 1 і 3 розділу II  Порядку.
Свої дії по продовженню строку відрядження апелянт пояснює неможливістю повернення через наявність на шляху до м. Суми російських блокпостів, при цьому він залишає поза увагою причинно-наслідковий зв`язок між його безпідставним відбуттям з м. Суми та імовірною неможливістю безпечного повернення.
Відповідно до підпункту 2 пункту 18 Порядку після повернення зі службового відрядження керівником облдержадміністрації у триденний строк готується та подається: управлінню з питань персоналу апарату Сумської обласної державної адміністрації після погодження (ознайомлення) головою Сумської обласної державної адміністрації за формою згідно з додатком письмовий звіт про відрядження виконання завдання); структурному підрозділу з питань фінансового забезпечення відповідного державного органу звіт про використання коштів, виданих на відрядження за формою, визначеною законодавством.
Зазначеним підтверджується порушення порядку в частині звітування про результати відрядження та спростовується твердження апелянта про відсутність в нього обов`язку подавати звіт про результати відрядження.
При цьому безпідставним є твердження апелянта про не поширення на нього вимог Порядку, з посиланням на те, що він не належить до категорії керівників облдержадміністрації, оскільки в пункті 1 розділу І Порядку визначено, що він поширюється, зокрема, на керівників структурних підрозділів Сумської обласної державної адміністрації.
Щодо передачі жорсткого диску з резервними копіями документів та копій баз даних, колегія судів зазначає, що позивачем не спростовується, що він 24.02.2022 самостійно на зазначеному вище автомобілі вирушив до м. Києва. Як зазначає позивач, він прибув до Міністерства соціальної політики України, де передав державному секретарю Мінсоцполітики                 ОСОБА_13 жорсткий диск з резервними копіями документів, створених на той час в департаменті та копіями баз даних з інвентарним номером 11131511.
Як вбачається з матеріалів справи, володільцем вказаних баз даних пільговиків, одержувачів субсидій, державних допомог, є Містерство соціальної політики України, користувачами в режимі внесення даних, нарахувань, виплат є структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних державних адміністрацій та міських рад. Департамент має доступ до баз даних в режимі перегляду без можливості внесення будь-яких коригувань. Департамент не є первинним створювачем вказаної інформації.
Позивач зазначав, що алгоритму дій, у встановленому чинним законодавством порядку, йому під розпис не доводилось, обов`язок діяти певним чином йому не встановлювався, в тому числі, що вказані дії позивач повинен вчинити особисто. Рішення ним було прийнято самостійно.
Позивач стверджує, що у 2014 році при навчаннях йому було доведено про обов`язок особисто передати електронні носії важливої інформації електронної бази, очолюваної ним обласної установи до Міністерства соціальної політики. Однак, як вже зазначалось, факт доведення і покладення на нього такого обов`язку позивачем не підтверджено, в той час, як згідно ст. 19 Конституції України, позивач, як суб`єкт владних повноважень, повинен діяти в межах чинного законодавства, а не на власний розсуд.
Крім того, позивач зазначає, що до компетенції заступників не входило передання такої інформації, а тому саме він вирішив відвезти її до міста Києва. Однак, як вже зазначалось, не було визначено і обов`язку саме позивача діяти таким чином. Тому необхідність передачі жорсткого диску, в тому числі особисто позивачем, до міністерства позивачем не доведена.
Не погоджується суд з доводами позивача, що оскільки жодної інструкції чи протоколу дій в Сумській ОДА на випадок воєнного стану не ухвалювалось, а тому кожний державний службовець мав діяти так, як вирішив самостійно. Як вже зазначалось, позивач повинен був діяти в межах Конституції України, чинного законодавства та локальних актів, які встановлюють обов`язки для позивача, в тому числі, здійснення керівництва департаменту.
Щодо доводів апелянта про відсутність в його діях порушення, яке полягає в користуванні двома транспортними засобами Daewoo Sens та Mitsubishi ASX колегія судів зазначає.
Так, при обґрунтуванні своєї позиції в даній частині апелянт зазначає, що на виконання вказівки новопризначеного заступника голови Сумської ОДА - ОВА ОСОБА_2 , автомобіль Mitsubishi ASX був забраний зі стоянки, перевезений до м. Полтава та переданий йому, а автомобіль Daewoo Sens 18.03.2022 був пригнаний до с. Кагіустинці Роменського району, при цьому не конкретизує де саме та на якій підставі перебували в цей час автомобілі Департаменту.
Так, в ході дисциплінарного провадження було встановлено, що автомобіль Daewoo Sens був залишений ОСОБА_1 25.02.2022 на автостоянці ТІК в м. Бориспіль на шляху до м. Києва і повернутий до Департаменту лише 21.03.2022, а автомобіль Daewoo Sens з водієм Департаменту ОСОБА_14 перебував з 25.02.2022 до 19.03.2022 в розпорядженні ОСОБА_1 в с. Капустинці Роменського району та був переданий 19.03.2022 на вимогу заступника голови Сумської ОДА - ОВА ОСОБА_2 в м. Полтава, що було кваліфіковано як порушення пункту 14 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» (прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило незаконне використання державного майна).
Позивач не спростовується, що він разом з водієм 17.03.2022 вирушили на автомобілі Mitsubishi ASX на стоянку у м. Бориспіль, забрати автомобіль Daewoo Sens, який 18.03.2022 пригнали у с. Капустинці.
Отже, з 24.02.2022 до 18.03.2022 позивач мав у своєму розпорядженні та використовував два автомобілі, разом з водієм департаменту - ОСОБА_3 , що безпосередньо суперечить розпорядженню голови Сумської обласної державної адміністрації від 03.04.2014 № 11-АГП "Про встановлення ліміту легкових автомобілів, що обслуговують районні державні адміністрації, апарат та структурні підпрозділи Сумської обласної державної адміністрації" (у редакції від 13.01.2022 № 1-АГП), відповідно до якого Департаменту встановлено ліміт легкових автомобілів у кількості один автомобіль.
Також, є обгрунтованими аргументи відповідача, що відсутність автомобілів у департаменті у м. Суми, в період перебування позивача у відрядженні, мало негативні наслідки для виконання завдань, передбачених положенням про департамент, зокрема у соціальній та гуманітарній сфері, що є цілком логічним.
Крім того, не спростовано те, що транспортні засоби перебували у володінні позивача, однак не використовувались для виконання обов`язків директора, в тому числі, для мети відрядження. Тому колегія судів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем прийняті необгрунтовані рішення, що спричинило використання державного майна, а саме двох автомобілів в особистих та неслужбових цілях, що ускладнило роботу департаменту у період їх відсутності.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судові справи, на постанови Верховного Суду в яких посилається апелянт в скарзі, мали обставини відмінні від даної, не враховували особливостей правовідносин, що виникли у зв`язку із запровадження в Україні воєнного стану. Слід зазначити, що ОСОБА_1 займав посаду директора Департаменту соціального захисту населення, важливість якої в період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію Сумської області була значною, з огляду на загострення потреб населення, особливо соціально незахищених його верств, в продуктах харчування, медичних препаратах, що постачались у вигляді гуманітарної допомоги тощо. Особливо важливим в цей період було використання всього досвіду, знань та навиків, якими має володіти керівник державного органу, з метою забезпечення виконання всіх функцій Департаменту соціального захисту населення, оперативного реагування на виклики, що виникають в роботі. В той час, як ОСОБА_1 фактично самоусунувся від виконання своїх посадових обов`язків по керівництву Департаментом, що безумовно суперечить інтересам державної служби, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Разом з цим, відповідно до ст. 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний дотримуватись принципів державної служби, забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів, сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки. Одним із принципів державної служби є патріотизм, тобто відданість та вірне служіння Українському народові. Складаючи присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Аналізуючи текст присяги, суд звертає увагу, що вступаючи на державну службу, державний службовець свідомо бере на себе відповідальність за забезпечення ефективного здійснення завдань і функцій Української держави шляхом сумлінного виконання посадових обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому Законом.
Частиною 1 ст. 65 Закону передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Згідно із ч. 2 цієї ж статті Закону дисциплінарними проступками є, в тому числі: порушення Присяги державного службовця; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст. 66 Закону до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: зауваження; догана; попередження про неповну службову відповідність; звільнення з посади державної служби.
Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону (частина п`ята статті 66 Закону).
В основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тобто, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недодержання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби.
Звільнення за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, а тому вимагає достатніх мотивувань, чому саме ймовірне порушення позивачем норм законодавства кваліфіковано як порушення Присяги, а не як дисциплінарне правопорушення.
Так судом першої інстанції було встановлено та не спростовано у суді апеляційної  інстанції, що згідно із записом у трудовій книжці позивач склав присягу державного службовця 02.08.2005 року. 
Текст присяги на час дії Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХП, містив такий зміст: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки».
Тобто вступаючи на державну службу, позивач свідомо взяв на себе відповідальність за забезпечення ефективного здійснення завдань і функцій Української держави, шляхом сумлінного виконання посадових обов`язків. Крім того, його поведінка як державного службовця має відповідати очікуванням громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до державної служби, сприяти реалізації прав і свобод людини і громадянина, тим більше у період воєнного стану в країні.
Державний службовець повинен дбати про позитивний імідж та авторитет органів державної влади і державної служби в цілому, дорожити своїм ім`ям та статусом.
Таким чином, під порушенням присяги слід розуміти вчинення державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до керівника органу влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює виконання ним своїх обов`язків. Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно. Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.
Порушення присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
За таких обставин, звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець вчинив проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього, як до керівника органу влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює виконання ним своїх обов`язків.
Колегія судів вказує на те, що комісією під час розгляду дисциплінарного провадження стосовно позивача встановлено ряд фактів, які вказують на недотримання державним службовцем позивачем принципів державної служби.
Фактична бездіяльність державного службовця, який очолює департамент соціального захисту населення, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері соціального захисту населення області, зокрема соціальної підтримки та надання соціальних послуг вразливим верствам населення, у тому числі особам похилого віку, з інвалідністю, ветеранам війни та учасникам антитерористичної операції, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, сім`ям та особам, які перебувають у складних життєвих обставинах, малозабезпеченим, внутрішньо переміщеним особам, іншим категоріям осіб, забезпечення рівних прав і можливостей жінок і чоловіків, суперечить покладеним на обов`язкам, підриває довіру до влади, що призводить до приниження авторитету державного органу - Сумської обласної державної адміністрації.
Відповідно до п. 1 ст. 74 Закону дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень.
Необхідно також враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватись як альтернативні.
У відповідності до ч.1 ст. 69 Закону України "Про державну службу" для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія. Частиною 10 ст. 69 Закону визначено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Таким чином, звільненню зі служби за порушення Присяги державного службовця має передувати встановлення обставин, які слугували підставою для висновку щодо порушення Присяги державного службовця і, як наслідок, звільнення у зв`язку з таким порушенням.
Так, як вірно було встановлено судом першої інстанції, що  в даному випадку особою були вчинені діяння (дії і бездіяльність), несумісні із займаною на час його вчинення посадою та які виходять за межі дисциплінарної відповідальності, оскільки позивачем було скоєно проступки проти інтересів служби, які суперечать покладеним на нього обов`язкам, підривають довіру до нього як до носія влади, що призводять до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Порушення Присяги державного службовця, що виразилося у поєднанні з вищенаведеними діями позивача, знайшли своє підтвердження під час розгляду даної адміністративної справи та є вчинками, який дискредитує систему органів влади, відтак, є підставою для звільнення. 
У той же час, позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені вище факти та обставини. 
Частиною 2статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно достатті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються неведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а також не зазначено в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано, а відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 по справі № 480/4068/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.  
Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	І.М. Ральченко    В.В. Катунов   	
Повний текст постанови складено  28.08.2023 року