ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року	Львів	Справа № 500/3420/22 пров. № А/857/17046/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Довгополова О.М., 
суддів Довгої О.І., Носа С.П.,  

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Подлісна І.М., 
справу розглянуто в порядку письмового провадження,
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області, в якому просила: - визнати протиправною бездіяльність територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області, яка виразилась у відмові зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби у Службі судової охорони час попередньої роботи в Головному управлінні юстиції у Тернопільській області з 01.06.2007 по 26.02.2015; Головному територіальному управлінні юстиції у Тернопільській області з 26.02.2015 по 21.10.2019; Територіальному управлінні Служби судової охорони у Тернопільській області з 22.10.2019 по 10.12.2019;
- зобов`язати територіальне управління Служби судової охорони у Тернопільській області зарахувати до стажу служби у Службі судової охорони час попередньої роботи  в Головному управлінні юстиції у Тернопільській області з 01.06.2007 по 26.02.2015; Головному територіальному управлінні юстиції у Тернопільській області з 26.02.2015 по 21.10.2019; Територіальному управлінні Служби судової охорони у Тернопільській області з 22.10.2019 по 10.12.2019.
Рішенням від 23 листопада 2022 року Тернопільський окружний адміністративний суд позов задовольнив частковою. 
Визнав протиправною та скасував відмову Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області, оформлену листом №50.06-322 від 26.09.2022, про зарахування до стажу в Службі судової охорони стажу (часу) роботи в державних органах.
Зобов`язав Територіальне управління Служби судової охорони у Тернопільській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 № 50.05-173/вн від 13.09.2022, прийнявши відповідне рішення.
В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області в користь ОСОБА_1  частину судових витрат у справі у виді сплаченого судового збору, в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 копійок.   
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що зарахування до стажу служби у Службі судової охорони часу попередньої роботи позивача в державних органах не є дискреційними повноваженнями ТУ ССО, оскільки у суб`єкта владних повноважень відсутнє право на прийняття декількох юридично допустимих рішень, визначених законодавством.
Апелянт вважає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), колегія суддів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що наказом Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області від 21 жовтня 2019 року №5 о/с ОСОБА_1 прийнято на роботу провідним інспектором (з дипломом спеціаліста) відділу по роботі з персоналом з 22 жовтня 2019 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. 
Зазначеним наказом на період проведення конкурсів для укомплектування вакантних посад співробітників Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області на неї покладено тимчасове виконання обов`язків начальника відділу по роботі з персоналом з 22 жовтня 2019 року.
Наказом Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області від 11 грудня 2019 року №138 о/с позивача, як переможця конкурсу, призначено на посаду начальника відділу по роботі з персоналом Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області, на якій остання проходить службу по даний час.
13 вересня 2022 року позивач звернулася до керівництва Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області з рапортом №50.05-173/вн щодо зарахування до стажу служби у Службі судової охорони періодів попередньої роботи в державних органах, зокрема:
- Головне управління юстиції у Тернопільській області: з 01.06.2007 по 26.02.2015 (07 років 8 місяців 25 днів);
- Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області: з 26.02.2015 по 21.10.2019 (04 роки 07 місяців 25 днів);
- Територіальне управління Служби судової охорони у Тернопільській області: з 22.10.2019 по 10.12.2019 (00 років 01 місяць 18 днів).
Загальний стаж роботи в державних органах становить 12 років 06 місяців 08 днів.
Листом, за підписом начальника територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області, “Про розгляд звернення” від 26 вересня 2022 року №50.06-322, позивача поінформовано про те, що на теперішній час перелік посад середнього і вищого складу, у разі переходу на які зараховується час роботи в державних органах, не затверджений Головою Служби судової охорони, тому зазначений позивачем час роботи в державних органах не може бути зарахований до стажу служби в Службі судової охорони.
Вважаючи дану відмову протиправною, позивач звернулася з позовом до суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що періоди роботи позивача в Головному управлінні юстиції у Тернопільській області та Головному територіальному управлінні юстиції у Тернопільській області підтверджуються записами у трудовій книжці позивача та відповідно до норм чинного законодавства підлягають зарахуванню до стажу служби у Службі судової охорони.
Водночас суд першої інстанції зазначив, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області повторно розглянути рапорт позивача № 50.05-173/вн від 13.09.2022, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (надалі – Закон №1402-VIII) визначено, що Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Керівництво діяльністю Служби судової охорони здійснює Голова Служби судової охорони, який призначається на посаду за результатами відкритого конкурсу і звільняється з посади Вищою радою правосуддя. Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби. Структуру та штатну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує Голова Служби за погодженням з Державною судовою адміністрацією України. Територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи (стаття 161 Закону).
Частиною 4 ст. 163 Закону №1402-VIII (в редакції Закону від 05.08.2018) передбачено, що до стажу служби у Службі судової охорони зараховується стаж служби в поліції, органах внутрішніх справ, військова служба в Збройних Силах України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону.
З метою вдосконаленні існуючого порядку зарахування до стажу служби у Службі судової охорони окремих періодів військової служби та служби в правоохоронних та інших державних органах, який дозволяє встановлювати співробітникам надбавки за стаж служби, а також надання їм додаткової оплачуваної відпустки Верховною Радою України прийнято Закон України № 1417-IX від 27.04.2021 «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо врегулювання окремих питань правового статусу працівників Служби судової охорони», яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено статтею 162-1, яка визначає правовий статус працівників Служби судової охорони. 
Рішенням Вищої ради правосуддя 04.04.2019 № 1052/0/15-19 «Про затвердження Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони», затверджено Положення, яке визначення порядок проходження громадянами України служби в Службі судової охорони (далі Положення).
Положенням (із змінами, внесеними згідно з Рішенням Вищої ради правосуддя № 2236/0/15-21 від 18.11.2021) унормовано наступне.
Час проходження служби у Службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, стажу служби в поліції, інших правоохоронних органах.
Стаж служби у Службі дає право на встановлення співробітнику надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби у Службі (у календарному обчисленні) зараховуються періоди, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей» (пункт 5 Положення).
Отже, пункт 5 Положення містить бланкетну норму до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1999 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) та постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей».
Пунктом «и» частини першої статті 17 Закону №2262-ХІІ визначено, що особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, Національне антикорупційне бюро України, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію, Бюро економічної безпеки України або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони.
Абзац 12 пункт 1 постанови КМУ №393 також передбачає, що до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу або службу в органи Служби безпеки, Управління державної охорони, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, що затверджуються відповідно Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Міністерством внутрішніх справ, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Міністерством юстиції, Міністерством фінансів, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони.
Аналіз пункту 5 Положення, пунктів 17-19 Порядку № 384, пункту «и» частини першої статті 17 статті 17 Закону № 2262-XII та абзацу 12 пункту 1 постанови КМУ № 393 дає колегії суддів підстави для висновку, що даними нормами права визначено за особою право на зарахування до стажу в Службі судової охорони стажу (часу) роботи в державних органах. При цьому, таке право закріплене в Законі № 2262-XII, порядок його підтвердження - постановою КМУ № 393, а порядок його реалізації - Порядком № 384 та Положенням.
Як встановлено апеляційним судом, на час виникнення спірних правовідносин, перелік посад співробітників Служби судової охорони середнього та вищого складу, на яких, у разі переходу на службу до Служби судової охорони до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах, не затверджено.
Разом з тим, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду сформував сталу судову практику під час вирішення питання щодо не затвердження державним органом списку посад, які зараховуються до стажу для обчислення вислуги років (постанови: від 18.11.2019 у справі № 813/5876/15, від 20.09.2019 у справі № 813/904/15, від 04.10.2018 у справі № 819/1695/16 тощо). Суд касаційної інстанції вказав, що Закон № 2262-XII, зокрема встановлює для осіб начальницького складу податкової міліції передбачені гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами, покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення і затвердження списку посад. Правовідносини, що виникають у процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для осіб начальницького складу податкової міліції як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях про те, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.
На думку суду, реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення і затвердження списку посад.
Таким чином, як уже зазначалось вище, до вислуги років для виплати співробітникам надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постановою № 393 (пункти 17-19 розділу II Порядку № 384). Відповідно до пункту «и» частини першої статті 17 статті 17 Закону № 2262-XII та абзацу 12 пункту 1 Постанови КМУ № 393 до стажу служби у Службі судової охорони зараховується час роботи в державних органах.
Як правильно встановив суд першої інстанції, періоди роботи позивача у Головному управлінні юстиції у Тернопільській області з 01.06.2007 по 26.02.2015, у Головному територіальному управлінні юстиції у Тернопільській області з 26.02.2015 по 21.10.2019, у Територіальному управлінні юстиції Служби судової охорони у Тернопільській області з 22.10.2019 по 10.12.2019 підтверджуються записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 01.06.2007.
Крім того, та обставина, що ОСОБА_1 у спірні періоди працювала саме в державних органах, Територіальне управління Служби судової охорони у Тернопільській області не оспорювало.
Відтак, не зарахування відповідачем зазначених періодів до стажу служби у Службі судової охорони суперечить приписами закону, а покликання відповідача на відсутність затвердженого переліку посад, як на підставу відмови позивачу у зарахуванні спірних періодів до стажу служби у Службі, є необґрунтованим.
Також колегія суддів вважає безпідставними покликання відповідача на наказ Служби судової охорони «Про затвердження Переліку посад співробітників Служби судової охорони середнього та вищого складу, на яких, у разі переходу на службу до Служби судової охорони, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах» № 454 від 24.10.2022, відповідно до якого позивач не обіймала посад за таким переліком, позаяк, з огляду на принцип дії нормативно-правових актів в часі, такий не існував на час виникнення спірних правовідносин та, відповідно, не поширює на них свою дію.
У даному контексті слід зазначити про те, що пунктом «и» частини першої статті 17 Закону №2262-ХІІ передбачено зарахування відповідного попереднього часу роботи в державних органах у разі переходу на службу до Служби судової охорони саме на посади середнього і вищого складу.
Статтею 164 Закону 1402-VIII установлюються спеціальні звання співробітників Служби судової охорони.
Зокрема спеціальними званнями середнього складу є молодший лейтенант Служби судової охорони; лейтенант Служби судової охорони; старший лейтенант Служби судової охорони; капітан Служби судової охорони; майор Служби судової охорони; підполковник Служби судової охорони; полковник Служби судової охорони (п.2 ч.1 ст. 164 Закону 1402-VIII)
Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, на момент подання рапорту ОСОБА_2 обіймала посаду начальника відділу по роботі з персоналом ТУ ССО у Тернопільській області з діючим спеціальним званням підполковник Служби судової охорони, що додатково підтверджує перебування позивача на посаді у Службі судової охорони, у разі переходу на яку підлягає зарахуванню попередній період роботи в державних органах.
Також колегія суддів зазначає, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії, і якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Згідно Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, під дискреційними повноваженнями розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення
Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації можливу поведінку (дії, бездіяльність) між альтернативами варіантами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Водночас суб`єкт владних повноважень за даних, конкретних фактичних обставин не наділений повноваженнями діяти не за законом, а на власний розсуд.
Крім цього, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність у відповідача дискреційних повноважень у питанні зарахування відповідного трудового стажу позивача до служби у Службі судової охорони, оскільки відповідач зобов`язаний був зарахувати спірний період відповідно до приписів законодавства.

Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову лише в частині наведених позовних вимог.

З огляду на викладене, належним способом захисту порушених прав позивача, на переконання апеляційного суду, є зобов`язання відповідача зарахувати відповідні періоди роботи позивача на державній службі до служби у Службі судової охорони.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повінстю.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 500/3420/22 в частині зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 № 50.05-173/вн від 13.09.2022, й ухвалити в цій частині нову постанову.
Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби у Службі судової охорони час попередньої роботи в Головному управлінні юстиції у Тернопільській області з 01.06.2007 по 26.02.2015; Головному територіальному управлінні юстиції у Тернопільській області з 26.02.2015 по 21.10.2019 та Територіальному управлінні служби судової охорони у Тернопільській області з 22.10.2019 по 10.12.2019.
У решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 500/3420/22 залишити без змін.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області (вул. Грушевського 6, м. Тернопіль, ЄДРПОУ 43293060) суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1488, 60 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 26.07.2023