ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 р.	Справа № 520/68/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023, (головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В.) по справі № 520/68/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України  
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України - Яковенко В.А. від 17.02.2022, якою закінчене виконавче провадження ВП №68427938.
В обґрунтування позову зазначив, що державний виконавець передчасно закінчив виконавче провадження, оскільки рішення суду, що перебувало на виконанні, не виконано боржником.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 позов залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні справи обмежився лише доводами відповідача, який вважає, що Мінсоцполітики виконало судове рішення від 30.09.2021 по справі № 520/15624/21 в повному обсязі, шляхом надання ОСОБА_1 відповіді від 14.02.2022 на його запит.
Разом з тим, на думку апелянта, суд першої інстанції не обґрунтував яким чином Мінсоцполітики розглянуло його запит по суті та чи  надало вичерпні відповіді на всі питання, поставлені у ньому, не зазначив чи взагалі отримував ОСОБА_1 лист від 14.02.2022.
Крім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про незгоду позивача зі спірною постановою лише з огляду на її не отримання. 
Натомість, звертає увагу, що боржником судове рішення не виконано, отже підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.
Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Зазначає, що судове рішення було виконано відповідачем в повному обсязі шляхом надання 14.02.2022 на адресу позивача відповіді щодо всіх поставлених ним у запиті питань.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі № 520/15624/21, яке набрало законної сили 02.11.2021 зобов`язано Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області розглянути по суті запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 05.11.2020, надавши вичерпну публічну інформацію по суті усіх сформульованих питань.
Зобов`язано Міністерство соціальної політики України розглянути по суті запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 05.11.2020, надавши вичерпну публічну інформацію по суті усіх сформульованих питань.
31.01.2022 позивачем до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для примусового виконання пред`явлений виконавчий лист, виданий 17.01.2022 Харківським окружним адміністративним судом.
01.02.2022 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 68427938 за виконавчим листом по справі № 520/15624/21.
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.02.2022, з посиланням на лист Міністерства соціальної політики  України від 14.02.2022 № 2076/0/2-22/56 про виконання судового рішення закінчено виконавче провадження № 68427938, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".
Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення, яке перебувало на примусовому виконанні боржником виконано у повному обсязі, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" прийнята правомірно.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).
Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно приписів ст.3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
Відповідно до ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до п. 1 розділу IX «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої    наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5    та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII).
Частиною 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим    Законом    та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (п. 1 ч. 3, ч. 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII).
У свою чергу, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Стаття 40 Закону № 1404-ІІІ визначає наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.
Відповідно до ч. 1 цієї статті у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі № 520/15624/21, зокрема, зобов`язано Міністерство соціальної політики України розглянути по суті запит ОСОБА_1 про доступ до публічної інформації від 05.11.2020, надавши вичерпну публічну інформацію по суті усіх сформульованих питань.
На виконання судового рішення, Міністерство соціальної політики України направило на адресу ОСОБА_1 лист від 14.02.2022, з наданням відповідей на його запит від 05.11.2020.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про виконання  боржником  судового рішення,  пославшись на наданий ним лист  від 14.02.2022  за № 2076/0/2-22/56 .
Разом з тим, надаючи оцінку доводам виконавця про виконання судового рішення, суд першої інстанції не з`ясував, які дії вчинялися державним виконавцем щодо встановлення обставин виконання судового рішення боржником, з яких міркувань виходив державний виконавець, що наданий боржником лист від 14.02.2022 містить інформацію по суті усіх сформульованих питань ОСОБА_1 у запиті від 05.11.2020, отже передчасно дійшов висновку про правомірність постанови  про закінчення виконавчого провадження.
Судом встановлено, що  ні запит від 05.11.2020 ОСОБА_1 , ні судове рішення, яке перебувало на виконанні відсутнє в матеріалах виконавчого провадження та ці документи не враховувалися державним виконавцем під час прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження. 
Висновки суду першої інстанції про відсутність у виконавчому листі питань, на які мало відповісти Мінсоцполітики не є такими, що звільняють як державного виконавця, так і суд перевірити чи в належний спосіб виконано судове рішення з урахуванням його мотивувальної частини.
В свою чергу, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі № 520/15624/21 встановлено, що 05.11.2020 на адресу Міністерства соціальної політики України Магдою А.М. надіслано запит на отримання інформації, в якому він просив наступне:
- надати інформацію про розмір донарахованої, але не виплаченої ОСОБА_1 за Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 та Рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України, починаючи із 1 грудня 2010 року станом на 01 листопада 2020 року;
- надати інформацію про строки виконання у повному обсязі Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 та Рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України, тобто коли очікувати відповідні виплати?;
- надати інформацію про фактично виплачену суму компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров`я України, починаючи із 1 грудня 2010 року;
- надати інформацію про суму нарахованого та невиплаченого індексованого доходу та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати соціальних виплат, а саме: компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за Рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у справі №2040/6198/18 та від 26 березня 2019 року у справі №520/1367/19;
- надати інформацію про строки виконання у повному обсязі Рішень Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 2040/6198/18 та від 26 березня 2019 року у справі №520/1367/19, тобто коли очікувати відповідні виплати?.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вказаним судовим рішенням було зобов`язано Мінсоцполітики надати вичерпну публічну інформацію по суті усіх сформульованих питань у запиті від 05.11.2020.
14.02.2022 Міністерство соціальної політики України надіслало на адресу ОСОБА_1 лист.
Дослідивши лист від 14.02.2022, колегія суддів зазначає, що останній містить лише відповіді з приводу питань про розмір донарахованої, але не виплаченої ОСОБА_1 грошової компенсації вартості продуктів харчування за постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 та рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України та про строки виконання цих рішень.
Відповіді на інші питання лист від 14.02.2022 не містить. 
При цьому, колегія суддів не може вважати вичерпною публічну інформацію щодо питання про розмір донарахованої, але не виплаченої ОСОБА_1 грошової компенсації вартості продуктів харчування, оскільки боржником лише зазначено про відсутність у його розпорядженні таких відомостей та про те, що він не є суб`єктом, який проводить вказану виплату. Водночас, заявнику не роз`яснено до якого суб`єкта владних повноважень йому слід звернутись для отримання відповіді та не направлено запит в цій частині за належністю до компетентного органу.
Натомість, відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
На підставі наведених правових норм та встановлених у ході судового розгляду фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що наданий боржником лист від 14.02.2022 не може вважатися фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.
Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).
Отже, Законом № 1404-VIII на державного виконавця покладено обов`язок перевіряти виконання рішення боржником
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18, від 02 лютого 2022 року у справі № 200/10827/21.
Натомість, доказів вжиття будь-яких заходів примусового виконання передбачених положеннями Закону № 1404-VIII, крім винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано. 
Положеннями ст. 51 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторона виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту.
Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Яковенко В.А., приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження ВП №68427938 у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону № 1404-VIII, на підставі лише повідомлення боржника про повне фактичне виконання рішення шляхом надіслання позивачу відповіді від 14.02.2022, не вжив вичерпних заходів передбачених статтями 18, 63 Закону № 1404-VIII, чим порушив принцип верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, обов`язковості виконання рішень встановлені ч. 1 ст. 4 Закону України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а також без дотримання таких засад, встановлених положеннями ч. 1 ст. 2 Закону № 1404-VIII - верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та справедливості.
Висновки суду першої інстанції , що підставою позову є лише незгода ОСОБА_1 із формою  отримання постанови про закінчення виконавчого повадження, а саме не надіслання  її стягувачу в паперовому вигляді суперечать позовній заяві, в якій також позивач посилається на не виконання судового рішення, яке перебувало на виконанню у державного виконавця.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, відповідно до ст. 77 КАС України, не доведено правомірності прийняття оскаржуваної постанови.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи постанову від 17.02.2022 діяв не у межах та не в спосіб, встановлений чинним законодавством, а тому вона підлягає скасуванню.
Натомість, суд першої інстанції не врахував вищенаведених обставин, взяв до уваги докази правомірності оскаржуваної постанови, які не є належними, що призвело до неправильного вирішення справи.
Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 287, 308, 310, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 по справі № 520/68/23  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 17.02.2022, якою закінчено виконавче провадження ВП № 68427938.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова