КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
29 червня 2023 року
 
справа № 758/13703/21
                                         
провадження № 22-ц/824/4040/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,
при секретарі: Яницькій О.Л.
  
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за  апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року, постановлене під головуванням судді Ковбасюк О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним, в якому просила визнати удаваним договір позики від 07 грудня 2018 року та акт прийому - передачі від 07 грудня 2018 року, застосувавши до правовідносин сторін правила, що регулюють правовідносини договору купівлі - продажу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13 вересня 2021 року вона дізналась про наявність заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року, яким стягнуто з неї на користь відповідача заборгованість за договором позики від 07 грудня 2018 року в сумі 3425277 грн 20 коп. Проте, вона вважає, що між сторонами виникли правовідносини з договору купівлі - продажу, а на приховання його між сторонами укладено договір позики та акт прийому - передачі, що в свою чергу свідчить про удаваність правочину, оскільки 07 грудня 2018 року між сторонами укладено договір, згідно якого позивач  отримала від відповідача грошові кошти у розмірі 975786 грн та укладено акт прийому - передачі, згідно якого позивач передала відповідачу золотий перстень з діамантом 3,5 карат.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами виникли відносини щодо позики, оскільки наявні в матеріалах справи докази, а саме акт приймання-предачі каблучки та договір позики, укладено в один день, що свідчить про укладення між сторонами досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу. Вказує, що поведінка ОСОБА_2 не відповідає принципу добросовісності, оскільки остання пред`явила позов про стягнення заборгованості  та змінила свою думку щодо правової природи договору купівлі-продажу. 
Вважає, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року, залишене без змін постановою Київського апеляційного суд від 24 травня 2022 року, не має преюдиційного значення для даної справи, оскільки акт прийому передачі каблучки у вказаних  рішеннях досліджено не було. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Посилається на те, що наявність підписаного між сторонами акту прийому-передачі  каблучки від однієї і тієї ж дати, що і укладений договір позики, не свідчить, що між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу, а договір позики є удаваним. Позивачем не доведено взаємозв`язок між актом прийому-передачі каблучки та договором позики. Вказує, що укладення договору позики підтверджується укладеним між сторонами договором, а також рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2021 року, ухвалою Київського апеляційного суду від 24.05.2022 року.
В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на обґрунтування заявлених вимог.
Колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 07 грудня 2018 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до пункту 1 якого позивачка отримала від відповідачки 975786 грн, що на день укладення договору за курсом НБУ становило 35000 доларів США. Згідно п. 3 зобов`язалась повернути вказану суму до 12 години 07 січня 2019 року. Отримання грошових коштів підтверджено розпискою, написаною власноручно ОСОБА_1 . 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києві від 09 лютого 2021 року, яким стягнуто з позивача на користь відповідачки заборгованість за договором позики від 07 грудня 2018 року в сумі 3425277 грн. 20 коп.
Постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Так, в матеріалах справи наявний договір позики, укладений 07 грудня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вимоги обґрунтовувала тим, що укладений між сторонами договір позики та акт прийому- передачі від 07 грудня 2018 року є удаваним правочином, оскільки фактично між сторонами був укладений договір купівлі-продажу.
У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що «за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином».
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ст. 1046 ЦК  України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81  ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. ст. 77, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Як на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на акт прийому - передачі каблучки, що на її думку, вказує на укладення між сторонами договору купівлі-продажу.
Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, зі змісту акту прийому - передачі каблучки від 07 грудня 2018 року не вбачається, що він складений як невід`ємна частина договору позики від 07 грудня 2018 року.
Наявність підписаних в один день між сторонами акту прийому-передачі каблучки та договору позики не свідчить про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору купівлі-продажу. 
Акт прийому-передачі може свідчити про укладення будь-яких інших правочинів, укладених між сторонам, та не може слугувати доказом щодо удаваності договору позики.   
Крім того, факт укладення договору позики підтверджено рішенням Шевченківського районного суду м. Києві від 09 лютого 2021 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2022 року (справа № 761/20784/19).
Посилання апелянта на те, що вказані рішення не є преюдиційними для даної справи, оскільки в них не було досліджено акт прийому передачі каблучки від 07 грудня 2018 року судом не приймається.
Частиною 1 ст. 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до ч.ч. ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Позивачем не надано доказів на підтвердження подання нею до суду при розгляді справи № 761/20784/19акту прийому-передачі каблучки від 07 грудня 2018 року.
Крім того, зі змісту судових рішень у справі № 761/20784/19 вбачається, що факт отримання грошових коштів за договором позики підтверджується  відповідною розпискою про отримання таких коштів. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 
 
               П О С Т А Н О В И В  :
 
Апеляційу скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлено 10 липня 2023 року.

Суддя-доповідач  

Судді