Справа № 135/776/23 
Провадження № 33/801/868/2023
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач: Медвецький С. К.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року                                                                                         м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в:
Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536,80 грн.
ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що 11 червня 2023 року о 18:23 год у м. Ладижин по вул. Будівельників він керував транспортним засобом марки «Renault Scenic», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.
Огляд на стан сп`яніння проводився в приміщенні КП «Ладижинська міська лікарня» лікарем із використанням приладу «Drager». 
Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом огляду на стан сп`яніння, а відтак, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
04 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати указану постанову, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заявник указує, що постанову отримано його захисником – адвокатом Бодачевською М. В. 23 серпня 2023 року. 
Зазначив, що десятиденний строк на оскарження постанови суду пропущений через несвоєчасне ознайомлення зі змістом оскаржуваної постанови.
Перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги в частині поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Відповідно до частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Дана норма визначає строк, з якого починає обраховуватись десятиденний строк на апеляційне оскарження, тобто з дня винесення постанови.
З матеріалів справи слідує, що оскаржувана постанова судом першої інстанції винесена та проголошена в повному обсязі 15 серпня 2023 року. ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Бодачевська М. В. були присутній у судовому засіданні, отже обізнані зі змістом постанови та датою її винесення. 
З викладеного слідує, що заявник достовірно знав про накладення на нього адміністративного стягнення.
Строк на апеляційне оскарження обраховується з дня винесення постанови, а тому останнім днем на апеляційне оскарження постанови було 24 серпня 2023 року.
Апеляційну скаргу заявник подав 04 вересня 2023 року, про що свідчить реєстраційний штамп суду. Тобто після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Указуючи на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, ОСОБА_1 не звернув уваги, що стаття 294 КУпАП початок перебігу строку на апеляційне оскарження пов`язує з днем винесення постанови, а не з моментом отримання її копії.
ОСОБА_1 , будучи присутнім під час проголошення постанови суду, не був позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про отримання копії постанови, ознайомитися з її змістом та відповідно подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк. 
Крім того, отримавши копію оскаржуваної постанови 23 серпня 2023 року, апеляційну скаргу заявник подав 04 вересня 2023 року, тобто з пропуском десятиденного строку після її отримання, який закінчився 01 вересня 2023 року. 
Апеляційний суд не приймає до уваги наведені вище підстави, оскільки заявник не навів обставин, які перебувають у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від його волевиявлення, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали подати апеляційну скаргу у строк визначений частиною 2 статті 294 КУпАП.
Таким чином, причини пропуску строку на апеляційне оскарження, якими ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду є неповажними.
Законом передбачено, що пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновлюється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, в якому повинні бути викладені обставини, що слугували б поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.
Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., законну мету і не порушують саму сутність цього права.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини в рішенні «Рябих проти росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення у справі «Устименко проти України»).
Ураховуючи наведене, беручи до уваги, що з дня прийняття постанови суду першої інстанції минув тривалий строк, зважаючи на причини, якими заявник обґрунтовує поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов висновку, що у поданому клопотанні заявником не наведено жодної об`єктивної обставини, яка б перешкоджала ОСОБА_1 реалізувати своє право на апеляційне оскарження постанови суду в передбачений для цього строк, а вказані в обґрунтування клопотання доводи, не належать до поважних причин пропуску процесуального строку.
Оскільки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження, та не навів поважних причин пропуску цього строку, суд вважає, що строк на апеляційне оскарження не може бути поновленим, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                         Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ