ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 вересня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/961/22	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Рівної В.В. 
за участю:
                    представників відповідача: Петруши І.О., Івашової Е.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1       
                    на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  01.03.2023, (суддя суду першої інстанції Дєєв М.В.), прийняте  у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, в адміністративній справі № 160/961/22  за позовом ОСОБА_1 до  Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області   про визнання протиправним та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
          17.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив: 
          - визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 23.11.2021 року № 292-к/тр-21 про припинення трудового договору;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області з 23 листопада 2021 року;
-    стягнути з Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 23 листопада 2021 року по дату поновлення на посаді;
- стягнути з Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 спричинену моральну шкоду в розмірі 10 000,00грн.
          В обґрунтування адміністративного позову ОСОБА_1 зазначив, що  він  звертався до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням через порушення відповідачем умов колективного договору та законодавства про працю, при цьому такі порушення відповідачем не визнаються, оскільки не здійснювались, а тому підстави для звільнення позивача були відсутні, у зв`язку з чим позивача було звільнено з посади через відсутність позивача на робочому місці без поважних причин та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення через прогул. Також, позивач вказав, що виконував обов`язки тимчасово відсутнього працівника, при цьому відповідачем не виплачено доплату за виконання таких обов`язків. Також, при звільненні позивачу не виплачено вихідну допомогу. Позивач вважає наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також відмову у звільненні його за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки у відповідача були відсутні причини самостійно змінювати визначену працівником причину звільнення з роботи з усіма несприятливими для працівника наслідками. Також, позивач вказав, що дії відповідача завдали позивачу моральної шкоди.
          Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 01.03.2023 відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
          Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що відповідач не мав права звільняти його за прогул, оскільки позивач звертався із заявою про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП з  підстав порушення роботодавцем трудового законодавства. Також, позивач вважає недоведеним належним чином протягом якого часу він був відсутній на робочому місці, адже в оскаржуваному наказі відповідача та акті про відсутність позивача на роботі ці відомості різняться. 
          Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача – без задоволення. У відзиві відповідач наголошує, що зазначені позивачем в заяві про звільнення підстави, а саме порушення роботодавцем трудового законодавства, ДСГП не визнаються, та не підтверджені жодними доказами, вказане слугувало відмовою у звільненні позивача з роботи, а не зміні підстав звільнення як на те вказує позивач.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не   підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене.
          Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що   ОСОБА_1 перебував на службі в органах місцевого самоврядування та з 25.11.2020 року перебував на посаді начальника юридичного відділу Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, відповідно до наказу №330-к/тр-20 від 24.11.2020 року.
23.10.2021 року ОСОБА_1 подав до Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області заяву про звільнення його за власним бажанням та розірвати трудовий договір з 23.10.2021 року, у зв`язку з невиконанням (порушенням) власником законодавства про працю, умов колективного договору на підставі п.3 ст.38 КЗпП України.
Відповідно до акту Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 23.10.2021 року заступником директора ДСГП – начальником ВЗОКПТЗ Люлюк Мариною, заступником директора ДСГП – начальником УСЗН Лимар Ніною, головним спеціалістом ФКВФБОК Прядко Вікторією складений акт, відповідно до якого начальнику юридичного відділу ДСГП Моісеєву Руслану 23 жовтня 2021 року усно повідомлено про відмову у його звільненні із зазначеними у його заяві про звільнення від 23 жовтня 2021 року (вх.№М-2036/01-26) ч.3 ст.38 КЗпП України підстав, оскільки ДСГП виконує законодавство про працю та умови колективного договору.
Листом Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 23.10.2021 року №6390/01-68/21-01.2 повідомлено позивача, що уважно розглянувши заяву від 23.10.2021 року (зареєстровану за №М-2036/01/26) додатково до усного повідомлення, отриманого позивачем 23.10.2021 року, проінформовано, що останньому відмовлено у звільненні із зазначених у заяві  підстав (ч.3 ст.38 КЗпП України), оскільки ДСГП виконує законодавство про працю та умови колективного договору.
Вказаний лист від 23.10.2021 року був направлений позивачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується накладною Укрпошти та описом вкладення та було отримано позивачем 26.10.2021 року, що підтверджується копією поштового повідомлення наявного в матеріалах справи.
У період з 25.10.2021 року по 23.11.2021 року ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, у зв`язку з чим, ДСГП проведено перевірку щодо встановлення причин відсутності на робочому місці начальника юридичного відділу ДСГП ОСОБА_1 .
Наказом Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області №292-к/тр-21 від 23.11.2021 року до ОСОБА_2 застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з 23.11.2021 року за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.
Позивач не погоджується із вказаним наказом про припинення трудового договору №292-к/тр-21 від 23.11.2021 року вважає його протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача з роботи за прогул відповідачем не допущено порушення вимог норм трудового законодавства. Також, суд визнав, що відсутніми є підстави для стягнення на користь позивача суми заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, адже вказані вимоги є похідними від вимог про скасування наказу та поновлення на роботі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст.7 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, Законами України “Про місцеве самоврядування в Україні”, “;Про статус депутатів місцевих рад”, “;Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів”, цим та іншими законами України.
Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Положення щодо проходження служби в органах місцевого самоврядування та службової кар`єри закріплені також і розділом ІІІ Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”.
Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Загальні підстави для припинення трудових відносин визначені Кодексом законів про працю України (надалі - Кодекс законів про працю України).
Відповідно до статті 36 Кодексу законів про працю України встановлено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема: угода сторін; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Підстави для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, визначені в статті 38 Кодексу законів про працю України.
Згідно з частиною 1 статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
В свою чергу, частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України працівнику надано право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
За змістом статті 38 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.
При цьому, у разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина 3 статті 38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.
При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.
Аналогічний висновок зазначений у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 754/1936/16-ц (провадження № 61-28466св18) та від 20 лютого 2021 року у справі №522/18787/17.
Верховний Суд в постанові від 13.03.2019 у справі №754/1936/16-ц (провадження № 61-28466св18) зазначив, що  обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України є порушення роботодавцем трудового законодавства або умов трудового договору. Водночас для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.
          Так, 23.10.2021 року ОСОБА_1 подав до Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області заяву про звільнення його за власним бажанням та розірвати трудовий договір з 23.10.2021 року, у зв`язку з невиконанням (порушенням) власником законодавства про працю, умов колективного договору на підставі п.3 ст.38 КЗпП України.
Відповідно до акту Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 23.10.2021 року заступником директора ДСГП – начальником ВЗОКПТЗ Люлюк Мариною, заступником директора ДСГП – начальником УСЗН Лимар Ніною, головним спеціалістом ФКВФБОК Прядко Вікторією складений акт, відповідно до якого начальнику юридичного відділу ДСГП Моісеєву Руслану 23 жовтня 2021 року усно повідомлено про відмову у його звільненні із зазначеними у його заяві про звільнення від 23 жовтня 2021 року (вх.№М-2036/01-26) ч.3 ст.38 КЗпП України підстав, оскільки ДСГП виконує законодавство про працю та умови колективного договору.
Листом Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 23.10.2021 року №6390/01-68/21-01.2 повідомлено позивачу, що уважно розглянувши заяву від 23.10.2021 року (зареєстровану за №М-2036/01/26) додатково до усного повідомлення, отриманого позивачем 23.10.2021 року, проінформовано, що позивачу відмовлено у звільненні із зазначених у заяві позивача підстав (ч.3 ст.38 КЗпП України), оскільки ДСГП виконує законодавство про працю та умови колективного договору.
Вказаний лист від 23.10.2021 року був направлений позивачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується накладною Укрпошти та описом вкладення та було отримано позивачем 26.10.2021 року, що підтверджується копією поштового повідомлення наявного в матеріалах справи.
Також, з матеріалів справи вбачається, що в трудову книжку позивача Департаментом соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області було внесено запис №13 - 23.10.2021 року - звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП України та запис №14 - 23.10.2021 року відповідно до якого запис за №13 є недійсним.
Запис №14 відповідно до якого запис за №13 визнано недійсним, здійснено на підставі наказу №278/1-к/тр-21 від 28.10.2021 року “Про визнання недійсним запису у трудовій книжці начальника юридичного відділу ДСГП МОІСЕЄВА Руслана”.
          Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що наказ про звільнення позивача з роботи не видавався, посилання на наказ №278/1-к/тр-21 від 28.10.2021 року є помилковим, адже за вказаним номером зареєстровано наказ, який стосується іншої особи.
          Як правильно вказав суд першої інстанції роботодавець вправі відмовити працівнику в задоволенні його заяви про звільнення з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем умов трудового договору. 
          Позивач саму відмову у звільненні його з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем умов трудового договору, не оскаржує. Натомість зазначає, що наказ про звільнення його з роботи є неправомірним з тих підстав , що роботодавець змінив підставу звільнення.
          З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що відмовивши позивачеві у звільненні на підставі 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем умов трудового договору, відповідач фактично розглянув її та вирішив по суті,  після вирішення такої заяви, за наявності відповідних підстав, роботодавець не обмежений у праві звільнити працівника, зокрема, через прогул.
          Таким чином, звільнення працівника з підстав прогулу, після відмови в задоволенні заяви позивача про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем умов трудового договору, не є зміною підстав розірвання трудового договору, а є окремою дією роботодавця на реалізацію його права на припинення трудових відносин у зв`язку з прогулом. 
          Статтею 40 КЗпП України визначені підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.
Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
З системного аналізу п. 4 ст. 40 КЗпП України можна дійти висновку, що не може вважатися прогулом відсутність на роботі з поважних причин.
          У разі, якщо працівник обґрунтовує невихід на роботу поважними причинами, оцінка таких причин на предмет поважності повинна виходити з того, що ці причини мають бути істотними, тобто такими, які перешкоджають явці на роботу і не можуть бути усунені самим працівником. Кожна з таких причин має бути підтверджена відповідними належними та допустимими доказами (документами, довідками, тощо), виданими уповноваженими органами.
Отже, обов`язок доказування поважності причин неявки на роботу покладено на працівника.
Згідно з положеннями ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. 
Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
          Окрім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є встановлення поважності причин відсутності.
Так, поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.
При цьому, чинним законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин. Тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати наявні у справі докази.
          Встановлені обставини справи свідчать, що начальник юридичного відділу ДСГП ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці (в приміщенні ДСГП) 25.10.2021 року, 26.10.2021 року, 27.10.2021 року, 28.10.2021 року, 29.10.2021 року, 01.11.2021 року, 02.11.2021 року,           03.11.2021 року, 04.11.2021 року, 05.11.2021 року, 08.11.2021 року, 09.11.2021 року, 10.11.2021 року, 11.11.2021 року, 12.11.2021 року, 15.11.2021 року,16.11.2021 року, 17.11.2021 року, 18.11.2021 року, 19.11.2021 року, 22.11.2021 року та 23.11.2021 року, що підтверджується актами про відсутність на робочому місці.
Департамент соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області листами від 26.10.2021 року №6429/01-68/21-01.2, від 27.10.2021 року №6436/01-68/21-01.2, від 28.10.2021 року № 6479/01-68/21-01.2, від 29.10.2021 року №6502/01-68/21-01.2, від 01.11.2021 року № 6538/01-68/21-01.2, від 02.11.2021 року № 6634/01-68/21-01.2, від 03.11.2021 року № 6672/01-68/21-01.2, від 04.11.2021 року №6703/01-68/21-01.2, від 05.11.2021 року № 6722/01-68/21-01.2, від 08.11.2021 року №6743/01-68/21-01.2; від 09.11.2021 року № 6565/01-68/21-01.2, від 10.11.2021 року №6816/01-68-01.2, від 11.11.2021 року №6841/01-68/21-01.2, від 12.11.2021 року № 6920/01-68/21-01.2, від 15.11.2021 року №6968/01-68/21-01.2, від 16.11.2021 року № 6994/01-68/21-01.2, від 17.11.2021 року № 7014/01-68/21-01.2, від 18.11.2021 року № 7031/01-68/21-01.2, від 19.11.2021 року №7052/01-68/21-01.2, неодноразово просив ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо відсутності його на робочому місці.
Вказані листи були направлені позивачу засобами поштового зв`язку та отримані позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними про направлення, описами вкладення та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
27.10.2021 року посадовою особою відповідача було здійснено виїзд за адресою проживання начальника юридичного відділу ДСГП ОСОБА_1 . Згідно з актом виїзду за місцем проживання від 27.10.2021 року двері до квартири за місцем проживання начальника юридичного відділу ДСГП ОСОБА_1 ніхто не відчинив, що підтверджується копією акту виїзду за місцем проживання від 27.10.2021 року, наявної в матеріалах справи.
28.10.2021 року Департамент соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області здійснено запити до КП “Вільногірський міський центр первинної медико-санітарної допомоги” Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (лист від 28.10.2021 року вих.№ 6463/01-68/21-04) та КП “Вільногірська центральна міська лікарня” Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (лист від 28.10.2021 року вих.№ 6464/01-68/21-04) щодо звернення начальника юридичного відділу ДСГП ОСОБА_1 23.10.2021 року, 25.10.2021 року, 26.10.2021року, 27.10.2021 року та 28.10.2021 року до закладів охорони здоров`я за отриманням медичної допомоги з відкриттям листка непрацездатності або отримання довідок про перебування на консультації у лікаря.
Відповідно до листів-відповідей, отриманих ДСГП 01.11.2021 року, начальник юридичного відділу ДСГП ОСОБА_1 23.10.2021 року, 25.10.2021 року, 26.10.2021 року, 27.10.2021 року та 28.10.2021 року до закладів охорони здоров`я за отриманням медичної допомоги з відкриттям листка непрацездатності або отриманням довідок про перебування на консультації у лікаря не звертався (лист КП “Вільногірський міський центр первинної медико-санітарної допомоги” Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 01.11.2021 року вих.№1385) та КП “Вільногірська центральна міська лікарня” Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 01.11.2021 року (вих.№ 12/1429).
28.10.2021 року ДСГП здійснено запит до Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області від 28.10.2021 року (вих. № 6469/01-68/21-04) щодо підтвердження або спростування звернення начальника юридичного відділу ДСГП МОІСЕЄВА Руслана до прокуратури 23.10.2021 року, 25.10.2021 року, 26.10.2021 року, 27.10.2021 року та 28.10.2021 року. 
Відповідно до листа-відповіді від 11.11.2021 року вих. № 04/55/1-883вих-21 начальник юридичного відділу ДСГП ОСОБА_1 з власної ініціативи відвідував приміщення Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури 25.10.2021 року терміном до 10 хвилин в проміжок часу з 08 години 00 хвилин до 11 години 00 хвилин, з метою потрапляння на особистий прийом до прокурора. В зв`язку з карантинними обмеженнями допуск до адміністративних будівель органів прокуратури тимчасово обмежено, про що і проінформовано начальника юридичного відділу ДСГП МОІСЕЄВА Руслана. Додатково повідомлено, що ОСОБА_4 до Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури, для прийняття участі у процесуальних діях, надання інформації, пояснень, тощо, з метою виконання конституційних функцій прокуратури, у зазначені в листі дати, не викликався.
29.10.2021 року здійснено запит до Вільногірського міського голови Кам`янського району Дніпропетровської області від 29.10.2021 року (вих.№ 6495/01-68/21-04) щодо підтвердження або спростування звернення начальника юридичного відділу ДСГП ОСОБА_2 до виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області 22.10.2021 року, 23.10.2021 року, 25.10.2021 року, 26.10.2021 року, 27.10.2021 року, 28.10.2021 року, 29.10.2021 року.
Відповідно до листа-відповіді від 02.11.2021 року вих. № 02-11-2639/0/2-21 в виконавчому комітеті Вільногірської міської ради Дніпропетровської області в період з 22.10.2021 року по 23.10.2021 року та з 25.10.2021 року по 29.10.2021 року не проводились наради, семінари, круглі столи, засідання комісій з залученням начальника ЮВ ДСГП МОІСЕЄВА Руслана.
29.10.2021 року здійснено запит до відділення поліції № 4 Кам`янського районного управління поліції ГУ Національної Поліції в Дніпропетровській області від 29.10.2021 року вих. № 6496/01-68/21-04 щодо перебування та/або залучення начальника юридичного відділу ДСГП МОІСЕЄВА Руслана у процесуальних діях відділення поліції 22.10.2021 року, 23.10.2021 року, 25.10.2021 року, 26.10.2021 року, 27.10.2021 року, 28.10.2021 року, 29.10.2021 року.
05.11.2021 року ДСГП отримано лист вих. № 444-9718, що начальник юридичного відділу ДСГП МОІСЕЄВ Руслан знаходився у ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНИ в Дніпропетровській області: 23.10.2021 року з 08.45 год. до 11.40 год., з 12.40 год. до 15.39 год.; 25.10.2021 року з 09.30 год. до 15.30 год., з 15.30 год. до 17.00 год.; 26.10.2021 року з 08.20 год. до 10.38 год., з 13.00 год. до 15.53 год.
Повістки про          виклик до поліції за           25.10.2021 року та 26.10.2021 року до ДСГП начальником юридичного відділу ДСГП МОІСЕЄВИМ Русланом не надавались.
22.11.2021 року здійснено виїзд за адресою проживання начальника юридичного відділу ДСГП МОІСЕЄВА Руслана з метою отримання пояснень причин відсутності на робочому місці. Згідно з актом виїзду за адресою проживання від 22.11.2021 року двері відчинила дружина (з її слів) начальника юридичного відділу ДСГП ОСОБА_2 . З її слів ОСОБА_5 дома відсутній, зв`язатись з ним можливо лише по телефону, що підтверджується актом виїзду ДСГП за адресою проживання від 22.11.2021 року, копія якого наявна в матеріалах справи.
22.11.2021 року в присутності заступника директора ДСГП - начальника ВЗОКЗ ЛЮЛЮК Марини, заступника директора ДСГП - начальника управління соціального захисту населення ЛИМАР Ніни, за участю голови первинної профспілкової організації департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області ПРЯДКО Вікторії, головним спеціалістом з питань організаційно-кадрової роботи відділу загально-організаційного та кадрового забезпечення ДСГП ШЕПЕЛЬ Ольгою в телефонному режимі отримано пояснення від начальника юридичного відділу ДСГП МОІСЕЄВА Руслана, що 23.10.2021 р. ним написана заява на звільнення і він не зобов`язаний виходити на роботу в ДСГП, інші доповнення в нього відсутні, до ДСГП приходити не буде, що зафіксовано актом, копія якого наявна в матеріалах справи.
Відповідно до доповідної записки заступника директора ДСГП - начальника відділу загально-організаційного та кадрового забезпечення ЛЮЛЮК Марини від 22.11.2021 року №243, копія якої наявна в матеріалах справи, начальник юридичного відділу ДСГП МОІСЕЄВ Руслан 25.10.2021 року, 26.10.2021 року, 27.10.2021 року,           28.10.2021 року, 29.10.2021 року, 01.11.2021 року, 02.11.2021 року, 03.11.2021 року, 04.11.2021 року, 05.11.2021 року, 08.11.2021 року, 09.11.2021 року, 10.11.2021 року, 11.11.2021 року, 12.11.2021 року, 15.11.2021 року, 16.11.2021 року, 17.11.2021 року, 18.11.2021 року, 19.11.2021 року, 22.11.2021 року відсутній на робочому місці (в приміщенні ДСГП) протягом зазначених робочих днів без поважних причин та запропоновано застосувати до нього захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогул без поважних причин.
Таким чином, на момент прийняття спірного наказу про звільнення позивача, відповідач належним чином пересвідчився у відсутності поважних причин неявки позивача на роботу, вчинив дії щодо отримання письмових пояснень щодо причин відсутності на робочому місці, здійснив запити до лікарень, поліції прокуратури, здійснював вихід за місцем проживання та здійснював телефонні дзвінки позивачу, при цьому пояснень позивачем подано не було.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт відсутності на роботі 25.10.2021 року, 26.10.2021 року, 27.10.2021 року,           28.10.2021 року, 29.10.2021 року, 01.11.2021 року, 02.11.2021 року, 03.11.2021 року, 04.11.2021 року, 05.11.2021 року, 08.11.2021 року, 09.11.2021 року, 10.11.2021 року, 11.11.2021 року, 12.11.2021 року, 15.11.2021 року, 16.11.2021 року, 17.11.2021 року, 18.11.2021 року, 19.11.2021 року, 22.11.2021 року з поважних причин, натомість наявними в матеріалах справи доказами та встановленими вище обставинами підтверджується прогул позивача (відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин).
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не існує.
          З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування судового рішення відсутні. 
          Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2023 в адміністративній справі №160/961/22 – залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.    
          Повне судове рішення складене 14.09.2023. 
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай