22.09.23
22-ц/812/763/23
Провадження №22-ц/812/763/23 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.

Постанова
Іменем України

22 вересня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів:  Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,
із секретарем Ковальським Є.В.,
за участю:
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Ткаченко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухваленого 18 квітня 2023 року, у справі №488/2049/22, під головуванням судді Селіщевої Л.І., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося в суд з позовною заявою до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит.
Позовна заява мотивована тим, що 26 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю (далі- ТОВ) «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено електронний кредитний договір №3660302, за умовами якого відповідач у той же день отримав кредит в сумі 20 000 грн строком на 30 днів з процентною ставкою за користування кредитом 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
15 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №3660302 від 26 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 .
У порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 16 листопада 2022 року склала 159 500 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту – 20 000 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 67 500 грн; заборгованість за процентами відповідно до п. 4.2. договору – 70 000 грн; заборгованість з комісії – 2 000 грн.
Посилаючись на наведене, а також відмову відповідача в позасудовому порядку відшкодувати заборгованість за кредитним договором, ТОВ «Вердикт Капітал» просило стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2023 року позов задоволено.
Постановлено стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №3660302 від 26 серпня 2021 року, станом на 16 листопада 2022 року, у розмірі 159 500грн, з яких: 
- заборгованість за тілом кредиту - 20 000 грн;
- заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 67 500 грн; 
- заборгованість за процентами відповідно до п. 4.2. договору - 70 000 грн; 
- заборгованість з комісії - 2 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судовий збір та витрати на правову допомогу.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач, отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з позичальника на користь позивача, у заявленому розмірі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду і ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги, що в матеріалах справи відсутні докази підписання кредитного договору відповідачем, а тому цей договір не може вважатися таким, що укладений у письмовій формі, а паперова копія електронного документу, не є письмовим доказом, оскільки не містить підпису відповідача;
факт зарахування коштів на рахунок відповідача за кредитним договором, є не доведеним, а довідка ТОВ ФК «Елаєнс» є неналежним доказом, оскільки не містить інформацію кому переведені кошти;
не надано позивачем виписку по особовому рахунку, де б обліковувалася заборгованість, у розмірі, визначеному позивачем; 
суд, всупереч нормам законодавства дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача процентів (плати за користування кредитом) та комісії у загальному розмірі 139 500 грн, так як  він є  військовослужбовцем, тому в особливий період має сплачувати лише  основний борг, що визначено Законом України «Про  соціальний  і правовий  захист військовослужбовців та члені їх сімей».
28 серпня 2023 року від ТОВ «Вердикт Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
Із матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 3660302 , відповідно до пункту 1.2 якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 20 000 грн, строком на 30 днів з 26 серпня 2021 року (пункт 1.3 кредитного договору), з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 25 вересня 2021 року, з процентною ставкою за користування кредитом 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.6 кредитного договору).
Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит від 26 серпня 2021 року № 3660302 встановлено, що починаючи з 25 вересня 2021 року, ОСОБА_2 повинен був повернути кредит в сумі 20 000 грн, проценти 7 500 грн, комісія за надання кредиту в сумі 2 000 грн, а всього 29 500 грн.
15 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №3660302 від 26 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 .
Відповідно до розрахунку суми заборгованості, який не спростований відповідачем, борг ОСОБА_2 перед ТОВ «Вердикт Капітал» становить 159 500 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 20 000 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 67 500 грн; заборгованість за процентами відповідно до п. 4.2. договору – 70 000 грн; заборгованість з комісії – 2 000 грн.
Відповідно до довідки ТОВ Фінансова компанія «Елаєнс» на підставі договору № 40484607-26/10/18-1 про надання послуг з переказу грошових коштів (Переказ на картку) та про інформаційнойнологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «Мілоан», на Банківську картку MONOBANK № НОМЕР_2 , 26 серпня 2021 року перераховано кошти у сумі 20 000 грн згідно договору 3660302.
Для укладання вищевказаного електронного кредитного договору сторони вчинили наступні дії в ІТС товариства та поза нею:
26 серпня 2021 року 06 год 11 хв – заповнення позичальником заяви; 
26 серпня 2021 року 06 год 11 хв - автоматична перевірка по заяві;
26 серпня 2021 року 06 год 11 хв - перевірка позичальника за даними БКІ;
26 серпня 2021 року 06 год 11 хв - скоригована оцінка позичальника;
26 серпня 2021 року 06 год 12 хв – перевірка позичальника за даними БКІ;
26 серпня 2021 року 06 год 12 хв - скоригована оцінка позичальника;
26 серпня 2021 року 06 год 13 хв – оброблення заяви, підписання договору;
Вказане підтверджується наданою позивачем Анкетою – заявою на кредит № 3660302 від 26 серпня 2021 року та зазначеними в ній анкетними та паспортними даними позичальника. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Суд першої інстанції встановив, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У даній справі встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.
Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов обґрунтованого висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Встановивши наведене, суд першої інстанції зробив обгрунтований висновок про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 26 серпня 2021 року. 
Помилковими є твердження апелянта про те, що оскільки позивач не надав доказів підписання кредитного договору відповідачем, тому є підстави для встановлення угоди від 26 серпня 2021 року нікчемною.
Волевиявлення позичальника на укладення договору підтверджено вчиненням фактичних дій, направлених на ознайомлення із умовами кредитування, складанням відповідних документів і внесенням до них конфіденційної інформації, відомої тільки відповідачу. 
Без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, використання аналога власноручного підпису, кредитний договір (анкета - заява на кредит ) не міг би бути укладеним. 
Також, про виникнення зобов`язання свідчить та обставина, що кошти, визначені в електронному договорі, надійшли в розпорядження відповідача на належний йому банківський рахунок і позичальник тим самим не заперечував умови договору та не надав доказів на спростування факту отримання ним зазначених коштів.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав належних доказів перерахування коштів, є безпідставними, оскільки згідно з умовами кредитного договору кошти перераховувалися на платіжну картку, вказану позичальником у заяві на отримання кредиту. Про перерахування коштів за кредитним договором свідчить довідка технологічного партнера з сервісу ТОВ Фінансова компанія «Елаєнс», зі змісту якої видно, що 26 серпня 2021 року безготівково шляхом перерахування коштів на платіжну картку VISA № НОМЕР_2 , на картку отримувача MONOBANK перерахована сума кредиту в розмірі 20 000 грн згідно договору 3660302. 
Крім того, відповідно до основних засад цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач. 
Будь – яких доказів на спростування обставин, що кошти, визначені в електронному договорі у розмірі 20 000 грн надійшли в розпорядження відповідача на належну йому банківську картку, отримання та користування кредитними коштами, а також спростування розміру заборгованості по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку, відповідач не надав.
Саме по собі посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не надав виписку з особового рахунку відповідача, не свідчить про відсутність заборгованості за договором та не спростовують обов`язку відповідача довести обставини, які мають значення для справи, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, що є його процесуальним обов`язком в силу ст.ст. 12,81 ЦПК України.
Водночас, вирішуючи питання про розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 суд не звернув увагу на наступне.
ТОВ «Вердикт Капітал» , пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом  та комісії у загальному розмірі 139 500 грн, з яких: 67 500 грн заборгованість по відсоткам на дату відступлення права вимоги ; 70 000 грн – відсотки за прострочення зобов`язань зі сплати заборгованості (п.4.2 умов Договору); 2 000 грн комісія.    
Згідно п. 1.6, 2.2.3, 2.2.2 умов договору про споживчий кредит, стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування( з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 Договору. 
Згідно вимог пункту 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на час пред`явлення позову), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період, це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У листі Міністерства оборони України від 01 жовтня 2015 року № 322/2/8417 щодо особливого періоду зазначено, що особливий період в Україні настав із 17 березня 2014 року на підставі Указу № 303/2014 та триває, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації на Сході України.
Саме з періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (17 березня 2014 року) відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» пов`язано настання особливого періоду, який закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин, строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє дотепер.
Як видно з довідки №2558 від 19 вересня 2023 року, ОСОБА_2 є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі з 21 грудня 2021 року.
Таким чином, на час подачі позову, на відповідача поширювалися гарантії, визначені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», як особі, яка призвана на військову службу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, у період дії особливого періоду.
Отже, відповідач має сплатити проценти за невиконання зобов`язань перед позивачем не за весь період прострочення заборгованості, як просило ТОВ «Вердикт Капітал», а починаючи з 26 серпня 2021 року (дата укладення кредитного договору) по 21 грудня 2021 року (початок перебування ОСОБА_2 на військовій службі). 
У зв`язку з чим  за вказаний період розмір процентів за невиконання зобов`язань становить 116 000 грн ( 20 000 грн основного боргу х 5%х 116 днів).
Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням  суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Враховуючи, що розмір неустойки, яка підлягає стягненню на користь позивача,  значно перевищує розмір збитків, та з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, колегія  вважає, що відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України її розмір слід зменшити до 20 000 грн.
Вирішуючи спір, суд неповно з`ясував фактичні  обставини справи, не дав належної оцінки наявним у ній доказам, що у відповідності до вимог п.п. 1, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК є підставою для зміни рішення в частині визначення загального розміру заборгованості, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал». 
При прийнятті оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції здійснено розподіл витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто з відповідача на користь позивача 10 950 грн.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;
у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частинами першою та другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічних інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема стороною явно необґрунтованих заяв та клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.
Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Матеріали справи свідчить, що у суді першої інстанції Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» в особі керуючого партнера Слостіна А.Г. надало, а замовник (ТОВ «Вердикт Капітал») прийняло наступні послуги з професійної правничої допомоги: вивчення та юридичний аналіз документів -1 год, написання позовної заяви -1 год, формування додатків до позовної заяви-1 год.
Загальна вартість наданих послуг становить 10 950,00 грн.
Аналізуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, яка відноситься до категорії нескладних, виконаної адвокатом роботи, обставини часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто до 2 735 грн 50 коп ( 25,08 % від суми задоволених позовних вимог).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до частин першою та другою статті 141 ЦПК України).
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
При зверненні до суду першої інстанції з позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 481 грн. 
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у розмірі 40 000 грн, що становить 25,08 % від ціни позову, заявленої у сумі 159 500 грн, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 622 грн 20 коп. пропорційно задоволеним позовним вимогам. 
ОСОБА_2 при поданні апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 3 721 грн 50 коп.
Ураховуючи те, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 по суті вимог задоволено частково, з ТОВ «Вердикт Капітал» на його користь слід стягнути судовий збір у розмірі 1 627 грн 41 коп за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від  18 квітня 2023 року змінити.
Стягнути із  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №3660302 від 26 серпня 2021 року, станом на 16 листопада 2022 року, у розмірі 40 000 грн, з яких 20 000 грн заборгованість за тілом кредиту та 20 000 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 2 735 грн 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 622 грн 20 коп. судових витрат.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 1 627 грн 41 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Відновити дію рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2023 року, зупиненого на підставі ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Головуючий 

Судді:

_____________________
Повний текст судового рішення виготовлено 25.09.2023 р.