Постанова
Іменем України
17серпня 2023 року
м. Київ
справа № 646/6677/20
провадження № 61-1704св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, Територіальний відділ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова, у складі судді Теслікової І. І., від 17 листопада 2021 року про закриття провадження у справі та постанову Полтавського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Дорош А. І., 
Лобова О. А., Триголова В. М., від 09 січня 2023 року,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Територіального відділу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі - Територіальний відділ НКРЕКП), Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області в якому просив суд:
- визнати дії (бездіяльність) Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові порушенням його прав та законних інтересів у співвідношенні до статті 40 Конституції України (право на обґрунтовану відповідь), частини четвертої статті 42 Конституції України (держава захищає права споживачів);
- визнати дії (бездіяльність) Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові порушенням його прав та законних інтересів у співвідношенні до статті 19 Закону України «Про звернення громадян»;
- визнати дії (бездіяльність) Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові порушенням частини другої статті 19 Конституції України, оскільки Територіальний відділ НКРЕКП у м. Харкові не діяв як того приписують Конституція та закони України;
- стягнути з Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові 1 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди;
- зобов`язати державу Україна на підставі статті 56 Конституції України через відповідного представника держави - Державну казначейську службу України та через його філію - Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області виплатити 1 000 000 грн на особисту картку позивача у зв`язку з порушенням його конституційних прав з боку Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 лютого 
2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП).
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року, провадження у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_1 закрито. Роз`яснено позивачу, що розгляд справи належить до юрисдикції адміністративних судів.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що спір у розглядуваній справі є публічно-правовим та має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
06 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
У березні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження  ОСОБА_1 зазначає порушення судами попередніх інстанцій норми матеріального та процесуального права при закритті провадження у цивільній справі.
Наголошує, що звертався до НКРЕКП на підставі Закону України «Про звернення громадян» за захистом свого приватного права споживача, а тому спір є приватно-правовим.
Звертає увагу, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не пов`язані з вимогами вирішити публічно-правовий спір.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У березні 2023 року НКРЕКП подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу,в якому, посилаючись на обґрунтованість та законність оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про належність спору до публічно-правових.
У березні 2023 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відповідь на відзив, в якому наголошує, що представник НКРЕКП не направив йому копію відзиву через кабінет електронного суду, а поштова адреса, на яку було направлено копію відзиву, є некоректною. Наполягає на задоволенні касаційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У листопаді 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Територіального відділу НКРЕКП, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області в якому просив суд:
- визнати дії (бездіяльність) Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові порушенням його прав та законних інтересів у співвідношенні до статті 40 Конституції України (право на обґрунтовану відповідь), частини четвертої статті 42 Конституції України (держава захищає права споживачів);
- визнати дії (бездіяльність) Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові порушенням його прав та законних інтересів у співвідношенні до статті 19 Закону України «Про звернення громадян»;
- визнати дії (бездіяльність) Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові порушенням частини другої статті 19 Конституції України, так як Територіальний відділ НКРЕКП у м. Харкові не діяв як того приписують Конституція та закони України;
- стягнути на його користь з Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові 1 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди;
- зобов`язати державу Україна на підставі статті 56 Конституції України через відповідного представника держави - Державну казначейську службу України та через його філію - Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області виплатити 1 000 000 грн на його особисту картку у зв`язку з порушенням його конституційних прав з боку Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ «Харківобленерго» у червні 
2019 року було проведене безпідставно нарахування ОСОБА_1 плати за електроенергію, що стало підставою для звернення зі скаргою. Проте, Територіальний відділ НКРЕКП протиправно передав його скаргу на розгляд до АТ «Харківобленерго» чим порушив його права.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 лютого 
2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача НКРЕКП.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції закриття провадження у справі після її перегляду в апеляційному порядку є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Водночас за змістом частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).
З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
За змістом статті 2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» НКРЕКП є органом державного регулювання у сфері комунальних послуг.
Відповідно до пункту 3 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року 
№ 715/2014 (далі - Положення про НКРЕКП), основними завданнями НКРЕКП є, зокрема захист прав споживачів товарів (послуг) на ринку, що перебуває у стані природної монополії, та на суміжних ринках у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання і водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, у нафтогазовому комплексі.
Згідно з підпунктом 6 пункту 4 Положення про НКРЕКП, НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань бере участь у регулюванні платіжно-розрахункових операцій у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання і водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, на ринку природного газу відповідно до законодавства.
НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань розглядає звернення споживачів та надає роз`яснення з питань застосування нормативно-правових актів НКРЕКП (підпункт 25 пункту 4 Положення про НКРЕКП).
Пунктом 6 Положення про НКРЕКП передбачено, що НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право, зокрема:
- приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов`язковими до виконання суб`єктами природних монополій;
- звертатися до суду з метою захисту інтересів держави, споживачів, суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках з підстав, передбачених законодавством.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» НКРЕКП (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.
За змістом статті 21 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор розглядає скарги споживачів щодо порушення їхніх прав та інтересів суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, а також вирішує спори, що виникають між суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, з питань:
1) доступу/приєднання до електричних, теплових та газових мереж, нафто- та продуктопроводів, мереж централізованого водопостачання і водовідведення;
2) дотримання суб`єктами господарювання ліцензійних умов;
3) якості товарів і послуг, що надаються споживачам у сферах енергетики та комунальних послуг;
4) інших питань, розгляд яких віднесено законом до компетенції Регулятора.
Регулятор розглядає скарги споживачів відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
За результатами розгляду скарги, вирішення спорів Регулятор приймає рішення про:
1) припинення порушення суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сфері енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідній сфері;
2) припинення порушення суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, ліцензійних умов;
3) накладення штрафу на суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у встановленому порядку;
4) припинення розгляду звернення заявника.
Рішення Регулятора надається суб`єкту господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, шляхом надсилання або вручення під розписку. Рішення, прийняте Регулятором у ході досудового розгляду спору, є обов`язковим до виконання учасниками спору і може бути оскаржене в суді.
За змістом статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади та їх посадові особи, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
У справі, яка переглядається, спір виник між ОСОБА_1 та фактично НКРЕКП щодо визнання дій (бездіяльності) Територіального відділу НКРЕКП у м. Харкові при розгляді звернення позивача такими, що порушують права та законні інтереси ОСОБА_1 і, як наслідок, відшкодування моральної шкоди.
Суди правильно встановили, що у спірних правовідносинах НКРЕКП є постійно діючий центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом та діє як суб`єкт владних повноважень, здійснюючи публічно-владні управлінські функції.
При цьому без оцінки правомірності дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, на які посилається ОСОБА_1 у позові, неможливим є вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
У межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу положень статті 19 КАС України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки позивачем заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями (бездіяльністю) суб`єкта владних повноважень, в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Твердження заявника про належність спору до цивільної юрисдикції зводяться до помилкового тлумачення ним норм процесуального права.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки судів попередніх інстанцій.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 
ЦПК України оскаржені судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених ухвали районного суду та постанови суду апеляційної інстанції - без змін.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2021 року про закриття провадження у справі та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников