Справа № 127/26932/22
Провадження № 22-ц/801/1597/2023
Категорія: 48
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Береговий  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року	Справа № 127/26932/22	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого – Берегового О.Ю. (судді – доповідача),
суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,
за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,
учасники справи:
позивач-відповідач: ОСОБА_1 ,
відповідач-позивач: ОСОБА_2 ,
розглянув цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2023 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Дернової В.В., дата складення повного тексту рішення 16 червня 2023 року,

встановив:

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.
Первісні позовні вимоги мотивовані тим, що 22 вересня 2022 року у м. Вінниці на перехресті вул. Маяковського та вул. Замкової ОСОБА_1 повертав на своєму автомобілі KIA CEED, ДНЗ НОМЕР_1 , в цей час вказану дорогу переходив ОСОБА_2 поза межами нерегульованого пішохідного переходу, у зв`язку із чим ОСОБА_1 подав звуковий сигнал із салону свого автомобіля, щоб пішохід переходив швидше дорогу.
У відповідь на вказане ОСОБА_2 вдарив рукою по правому дзеркалу автомобіля. Натомість ОСОБА_1 вийшов із автомобіля для залагодження конфлікту, проте ОСОБА_2 почав агресивно зближатися із ним, що позивач розцінив як загрозу, взяв до рук балончик із вмістом сльозогінної речовини та розпилив в напрямку обличчя відповідача.
У подальшому ОСОБА_2 вистрибнув на капот автомобіля KIA CEED, ДНЗ НОМЕР_1 та почав стрибати, залишивши на капоті автомобіля пошкодження у вигляді вм`ятин.
Позивачем був викликаний наряд поліції для написання заяви про прийняття відповідних мір до ОСОБА_2 .
Відповідно до листа відділу поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області від 27 жовтня 2023 року йому повідомлено, що в діях ОСОБА_2 формально вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, але його дії не заподіяли шкоди у великих розмірах, а тому не є злочином в розумінні ч. 2 ст. 11 КК України та відсутні підстави для притягнення відповідача до кримінальної відповідальності.
Проте, внаслідок вищезазначених протиправних дій його транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, чим йому завдано матеріальної шкоди.
Для встановлення розміру матеріальних збитків, позивач звернувся із заявою до Вінницького НДЕКЦ МВС України для проведення транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля.
Відповідно до висновку експертного дослідження визначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля КІА CEED становить 16249,50 грн., які ОСОБА_2 не відшкодовано в добровільному порядку.
Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом, в якому він просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля KIA CEED, д.н.з. НОМЕР_1 , що становить 16 249,50 грн., а також оплату за проведення транспортно-товарознавчого дослідження в сумі 1585 грн., а також провести розподіл судових витрат.
В грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.
Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що у вказаній ситуації саме ОСОБА_1 завдав йому шкоди, шляхом необґрунтованого застосування балончику із вмістом сльозогінної речовини.
Зазначає, що позивач-відповідач застосовував сльозогінну речовину без зупинки, внаслідок чого намагаючись ухилитись від потоку балончика, майже втративши зір та відчувши перешкоду перед ногами, вистрибнув на капот автомобіля.
В подальшому ОСОБА_1 зник, а у нього почались проблеми з диханням та майже втратився зір, проте він намагався викликати швидку допомогу.
Після отримання медичної допомоги, він звернувся до поліції із заявою про вчинення позивачем-відповідачем злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме завдання легких тілесних ушкоджень.
Вважає, що вищевказаними діями йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у вигляді тілесних ушкоджень – хімічних опіків обох очей 1-2 ступеню, душевних страждань, відчуття образи, що в подальшому виразилось у порушенні нормального сну, відчутті незахищеності, зміні уставленого способу життя.
Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_2 до суду із вказаним зустрічним позовом, в якому він просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 30000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Провести розподіл судових витрат.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2023 року первісний позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16 249,50 грн. матеріальної шкоди.
Зустрічний позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн. моральної шкоди.

В іншій частині вимог зустрічного позову відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 661,60 грн. судового збору.
Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення в частині задоволення первісного позову скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні первісних позовних вимог. Провести розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника його дії, зокрема, намагання ухилитись від потоку сльозогінного балончика, шляхом вистрибування на капот автомобіля є правомірними діями, а тому в силу ст.ст. 22, 1166 ЦК України цивільна відповідальність не настає. Поряд з цим, вважає, що позивачем-відповідачем неправомірно застосовано балончик з сльозогінною та дратівливою дією, оскільки будь-яких протиправних дій відносно останнього відповідач-позивач не вчиняв. Вважає, що суд попередньої інстанції мав критично оцінити покази свідка ОСОБА_3 , оскільки остання є дружиною позивача-відповідача. Також, вважає, що він не порушував правил ПДР, зокрема, щодо неправильного переходу нерегульованого пішохідного переходу, оскільки в інакшому випадку, працівниками поліції відносно нього був би складений відповідний протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, вважає, що визначений розмір матеріальної шкоди є помилковим, оскільки висновок експертного дослідження зроблений на замовлення позивача-відповідача, а не суду, експерта не повідомлено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, порушено положення методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, не було запрошено відповідача-позивача до огляду автомобіля, розмір завданої шкоди визначено на час огляду автомобіля, а не на дату заподіяння збитків. Водночас, покликається на можливість позивача-відповідача отримати відшкодування на ремонт автомобіля за рахунок страхової компанії.
28 липня 2023 року від представника позивача-відповідача ОСОБА_1 адвоката Чернілевської Р.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення первісних позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Оскільки ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції оскаржує лише в частині задоволення первісного позову про стягнення завданої матеріальної шкоди, тому в іншій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки (моделі) «KIA CEED», сірого кольору, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 20 березня 2021 року (а.с. 9).
Відповідно до Довідки від 21 жовтня 2022 року «Про результати розгляду повідомлення гр. ОСОБА_1 по факту пошкодження», вказано, що «хоча в діях гр. ОСОБА_2 формально вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, дії не заподіяли шкоди у великих розмірах, тобто такої, що в 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є обов`язковою ознакою, передбаченою ст. 194 КК України. Згідно ч. 2 ст. 11 КК України не є злочином дія або бездіяльність, яка формально і містить ознаки будь-якого кримінального діяння, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству і державі» (а.с. 13).
Як вбачається з Висновку експертного дослідження № ЕД-19/102-22/14797-АВ від 10 жовтня 2022 року, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля KIA CEED, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , могла становити 16249,50 грн. (а.с. 16-27).
Відповідно до висновку експерта № 770/912 від 07 грудня 2022 року про проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_4 в останнього були виявлені тілесні ушкодження, а саме хімічний опік кон`юктиви та рогівки обох очей 1-2 ступінь, які належать до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили тимчасового розладу здоров`я, виникли від дії хімічного фактору, давністю створення відповідають терміну, вказаному в постанові про призначення експертизи від 22 вересня 2022 року (а.с. 68-69).
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 179 ЦК України передбачено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Аналіз вказаних положень статей 11 та 1166 ЦК України та висновків Верховного Суду дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Зобов`язання про відшкодування шкоди – це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Водночас відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, поданої апеляційної скарги та наданих пояснень, відповідачем-позивачем не заперечується той факт, що він вистрибнув на капот автомобіля належного позивачу-відповідачу.
При цьому, в матеріалах справи міститься довідка відділу поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області від 21 жовтня 2022 року «Про результати розгляду повідомлення гр. ОСОБА_1 по факту пошкодження», в якій зазначено, що дійсно 22 вересня 2022 року у м. Вінниці на перехресті вул. Маяковського та вул. Замкової громадянин ОСОБА_1 повертав на своєму автомобілі KIA CEED, ДНЗ НОМЕР_1 ; в цей час вказану дорогу переходив гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 посигналив із салону свого автомобіля, щоб пішохід переходив швидше дорогу; після цього гр. ОСОБА_2 вдарив рукою по правому дзеркалу автомобіля, гр. ОСОБА_1 вийшов із автомобіля для залагодження конфлікту, проте гр. ОСОБА_2 почав агресивно зближатися із гр. ОСОБА_1 , останній розцінив вказані дії як загрозу, взяв до рук балончик із вмістом сльозогінної речовини та розпилив в напрямку обличчя гр. ОСОБА_2 ; у подальшому останній мав намір піти із місця події, але гр. ОСОБА_1 сказав, щоб той залишився, оскільки він викликав поліцію; у подальшому гр. ОСОБА_5 вистрибнув на капот автомобіля KIA CEED, ДНЗ НОМЕР_1 , та почав стрибати, після чого залишив місце події. (а.с. 13).
Вказане також підтверджується дослідженим відеозаписом з ситуаційного центру, який долучений стороною позивача до позовної заяви.
Відтак, у суду відсутні сумніви щодо неправомірності поведінки ОСОБА_2 , його вині в заподієній шкоді, наявністю такої шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.
Натомість відповідач не довів того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
З огляду на викладені обставини справи, місцевий суд, врахувавши суму матеріального збитку завданого власнику автомобіля KIA CEED, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка встановлена висновком експертного дослідження № ЕД-19/102-22/14797-АВ від 10 жовтня 2022 року, зокрема, 16249,50 грн., в силу ст.ст. 22, 1166 ЦК України прийшов до вірного висновку про задоволення первісних позовних вимог шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розміру вищезазначеної шкоди.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він вистрибнув на капот автомобіля з метою ухилитись від потоку сльозогінного балончика, а тому його дії є правомірними, що виключають цивільну відповідальність, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються відеозаписом з ситуаційного центру, на якому зафіксовано, як ОСОБА_3 двічі застосував сльозогінний балончик відносно ОСОБА_2 , який через короткий проміжок часу, після припинення його застосування застрибнув на капот автомобіля. 
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що ОСОБА_2 мав можливість відійти на безпечну відстань від позивача-відповідача в інші, з можливих сторін на яких була відсутня будь-яка перешкода.
Покликання в апеляційній скарзі на те, що позивачем-відповідачем неправомірно застосовано балончик з сльозогінною та дратівливою дією також не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 2 Положення про порядок продажу, придбання, реєстрації, обліку і застосування, спеціальних засобів самооборони, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії до спеціальних засобів самооборони, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії*, дозволених до виготовлення, реалізації (продажу), придбання, реєстрації, обліку, зберігання (носіння) і застосування, належать: упаковки з аерозолями сльозоточивої та дратівної дії (газові балончики).
Пунктом 30 вказаного Положення визначено, що спеціальні засоби самооборони, заряджені речовинами сльозоточивої та дратівної дії, застосовуються громадянами: для захисту від злочинних посягань на своє життя і здоров`я, житло та майно чи життя і здоров`я, житло та майно інших громадян.
З огляду на викладене, дії ОСОБА_2 , які виразились в ударі по правому дзеркалі належного позивачу-відповідачу автомобіля, супроводжені криком та швидке наближення до останнього, підпадають під поняття протиправного посягання на життя, здоров`я і майна особи, що було підставою для правомірного застосування ОСОБА_1 спеціального засобу самозахисту.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не порушував правил ПДР, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність складення працівниками поліції протоколу про порушення ОСОБА_2 ПДР не спростовують факт переходу дороги навскіс з порушенням цих Правил, зокрема, по проїжджій частині, який зафіксований на відповідному технічному записі з ситуаційного центру.
Покликання в апеляційній скарзі на те, що визначений розмір матеріальної шкоди є помилковим, оскільки висновок експертного дослідження зроблений на замовлення позивача-відповідача, а не суду, експерта не повідомлено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, порушено положення методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, не було запрошено відповідача-позивача до огляду автомобіля, розмір завданої шкоди визначено на час огляду автомобіля, а не на дату заподіяння збитків, не заслуговують на увагу, оскільки вказаний висновок прийнятий до увагу місцевим судом в якості доказу розміру завданої шкоди, в силу ч. 3 ст. 12 ЦПК України, а не як експертний висновок.
Поряд з цим, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при складанні вказаного висновку експертом використовувались чинні та дозволені в Україні інформаційні джерела для визначення реальної суми матеріального збитку у вказаному випадку.
При цьому, в разі незгоди з вищезазначеним розміром матеріального збитку, експертним висновком відповідач-позивач не був позбавлений заявити в суді відповідне клопотання про проведення судового експертного дослідження, проте вказаним правом останній не скористався.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано суду документально підтверджених доказів фактично понесених витрат на ремонт пошкодженого автомобіля також не є слушними, оскільки не спростовують завдання шкоди останньому на суму, яка визначена висновком експерта.
Не приймаються до уваги і покликання в апеляційній скарзі на те, що позивач-відповідач міг отримати відшкодування на ремонт автомобіля за рахунок страхової компанії, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Натомість, у даному випадку шкоду було завдано майну самого позивача, а саме його транспортному засобу, а отже відшкодування шкоди страховиком у даному випадку чинним законодавством не передбачено.
Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення первісного позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                 О.Ю. Береговий

Судді:                                         О.В. Ковальчук

       Т.М. Шемета