ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/607/23                                                        Суддя (судді) першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 вересня 2023 року                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                                    Мєзєнцева Є.І.
Собківа Я.М.

При секретарі:                              Масловській К.І.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач), в якій просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року та не призначення позивачу пенсії за віком з 28 липня 2022 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 04 серпня 2022 рок у№233050007308 про відмову позивачу у призначенні позивачу пенсії за віком з 28 липня 2022 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року та призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком починаючи з 28 липня 2022 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі протиправно не зарахували до страхового стажу позивача період здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року, оскільки позивач сплачував як фізична особа-підприємець єдиний податок у порядку та розмірах, визначених на той час законодавством, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку Серія А №464944 від 01 жовтня 2003 року та інформацією Головного управління ДПС у Черкаській області.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року даний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 04 серпня 2022 року №233050007308 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 липня 2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 03 липня 1998 року №727/98, а тому час здійснення ним підприємницької діяльності має бути зарахований до його страхового стажу.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону № 1058-ІУ включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону № 1058-ІУ за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності. Відтак, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме: з 01 січня 2004 рок упо 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Оскільки, за спірний період 2004-2010 відсутні відомості про сплату страхових внесків, то зарахувати у страховий стаж період здійснення підприємницької діяльності, з наявних матеріалів не є можливим. Факт сплати внесків на соціальне страхування не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Сам по собі статус підприємця та перебування на загальній системі оподаткування не означає фактичне провадження підприємницької діяльності особою та автоматичну сплату страхових внесків. Водночас, протягом 2004-2010 років позивач в порушення правових норм не подавав до органів Пенсійного фонду України звітність про сплату відповідних внесків.
Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається відповідач у своїй скарзі.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 28 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою, в якій просив призначити йому пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у порядку екстериторіальності рішенням від 04 серпня 2022 року №233050007308 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки йому не зараховано до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року, так як відсутні відомості про сплату ним страхових внесків до ПФУ за вищезазначений період. 
Вважаючи дії відповідачів щодо незарахування до страхового стажу спірного періоду здійснення підприємницької діяльності, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.
Закон України від 09 липня 2003 рок у№ 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІУ), що набрав чинності з 01 січня 2004 року, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону № 1058-ІУ починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Згідно ч. 1 статті 24 Закону № 1058-ІУ страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж за періоди з 01 січня 2004 року обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01 січня 2004 року - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до 01 січня 2004 року.
До 01 січня 2004 року стаж обчислюється відповідно до статей 56, 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).
Згідно п. «б» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Статтею 56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Крім того, відповідно до ч. 3-1 розділу XV Перехідні положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Нормами пункту 4 Порядку № 637 встановлено, що час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1). Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Отже, з наведених законодавчих норм вбачається, що до страхового стажу зараховується період здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за умови сплати страхових внесків. При цьому, сума сплачених коштів не впливає на зарахування цього періоду до страхового стажу.
З наданої Головним управління ДПС у Черкаській області інформації, яка зазначена у листі від 27 липня 2022 року №7909/6/23-00-24-05-09, встановлено, що ОСОБА_1 з 14 квітня 2002 року перебуває на обліку як фізична особа-підприємець. За період з 12 квітня 2002 по 30 вересня 2003 року, позивач здійснював господарську діяльність на умовах загальної системи оподаткування. У період з 01 жовтня 2003 року по 31 грудня 2003 року застосовував спрощену систему оподаткування, сплачено єдиного податку 360 грн. У 2004 році застосовував спрощену систему оподаткування, сплачено єдиного податку 1440 грн. У 2005 році застосовував спрощену систему оподаткування, сплачено єдиного податку 1440 грн. У 2006 році застосовував спрощену систему оподаткування, сплачено єдиного податку 1440 грн. У 2007 році застосовував спрощену систему оподаткування, сплачено єдиного податку 1440 грн. У 2008 році застосовував спрощену систему оподаткування, сплачено єдиного податку 2400 грн. У 2009 році застосовував спрощену систему оподаткування, сплачено єдиного податку 2400 грн. У 2010 році застосовував спрощену систему оподаткування, сплачено єдиного податку 2400 грн. У 2011 році застосовував спрощену систему оподаткування, сплачено єдиного податку 2400 грн.
Згідно п. 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства» від 03 липня 1998 року №727/98 (втратив чинність 01 січня 2012 року та був чинним в період сплати позивачем єдиного податку у спірний період), суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.
Відповідно до п. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства» суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків і зборів (обов`язкових платежів), у тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином, здійснюючи підприємницьку діяльність, позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду).
Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно не зараховано до страхового стажу період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року, під час якої 42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду, як наслідок рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 04 серпня 2022 року №233050007308 є протиправним та підлягає до скасування.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
З наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 12 вересня 2023 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                    
 Я.М. Собків