ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/5613/20  Номер провадження 22-ц/814/1341/23	Головуючий у 1-й інстанції Рубіжний С. О.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Триголов В.М., Чумак О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 березня 2021 року, постановлене суддею Рубіжним С.О.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в особі головного державного виконавця Олашиної Наталії Василівни, та ОСОБА_2 про визнання сплачених коштів аліментами на утримання дитини, 
в с т а н о в и в:
07.09.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що перебував із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 20.07.2017 (права №639/2407/17). Від шлюбу мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої ним згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.10.2015 (справа №639/8039/15-ц) сплачуються аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із 03.09.2015 та до досягнення дитиною повноліття. 
На виконання судового рішення ним, позивачем, починаючи із жовтня 2015 року до їх фактичного пред`явлення стягувачем на примусове виконання до Виноградівського ВДВС, а саме, 30.05.2017, сплачувалися аліменти на банківський рахунок ОСОБА_2 на загальну суму 16 270,12 грн. Указані кошти за його дорученням перераховувалися ОСОБА_4 , його матір`ю, на рахунок стягувача, як аліменти на утримання дочки. Оскільки державним виконавцем не враховано такі виплати у виконавчому провадженні, просить суд визнати сплачені грошові кошти на загальну суму 16 270,12 грн. згідно квитанцій на банківський рахунок ОСОБА_2 у період із жовтня 2015 року по травень 2017 року сплатою аліментів за вказаний період на утримання доньки ОСОБА_3 згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.10.2015 (справа №639/8039/15-ц).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Виноградівського РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), в особі головного державного виконавця Олашин Н.В., та ОСОБА_2 про визнання сплачених коштів аліментами на утримання дитини – відмовлено.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що вимоги позову є не доведеними належними та допустимими доказами. 
Із рішенням районного суду не погодився позивач, оскарживши його до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що позивач тривалий час перебував за межами України, а саме у Китаї, а тому не мав можливості особисто сплачувати аліменти на утримання дочки згідно судового рішення. Тому за його усним дорученням на рахунок стягувача його мати, ОСОБА_4 , здійснювала перекази, як аліменти на утримання дочки. 
Наголошує, що у позивача перед відповідачкою були відсутніми будь-які грошові зобов`язання, крім сплати аліментів та звертає увагу, що відповідні платежі були постійними та майже однакові за розміром за кожен місяць. 
Вважає, що районний суд неналежно оцінив покази свідка ОСОБА_4 , які узгоджуються із письмовими доказами та поясненнями відповідачки. При цьому, поза увагою суду залишився той факт, що у самої ОСОБА_4 були відсутніми будь-які зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання онука, а тому районний суд неправильно застосував вимоги ст.265 СК України. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.04.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2021.
01.06.2021 відповідачем ОСОБА_2 подано до Харківського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.08.2021 справу призначено до судового розгляду із повідомленням сторін.
Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.01.2023 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням сторін. 
       Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.ч.6, 13 ст.128 ЦПК України, що з огляду на положення ч.2 ст.372 цього Кодексу, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що із 21.01.2012 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 20.07.2017 (справа №639/2407/17)./а.с.8/
Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ./а.с.7/
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.10.2015 (справа №639/8039/15-ц) стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину даного віку, починаючи з 03.09.2015 і до досягнення дитиною повнолітнього віку./а.с.9/
18.09.2018 ОСОБА_1 видано довіреність, у тому числі, на ім`я його матері ОСОБА_4 , на ведення справ у судах, а також установах і організаціях, посвідчена приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Гонтар Л.І., зареєстровано в реєстрі за №3384./а.с.14/
На виконанні у Виноградівського РВ ДВС знаходиться АСВП №54066600 з виконання виконавчого листа №639/8039/15-ц від 29.03.2017 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по 1/3 частині його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.09.2015.
Дане виконавче провадження відкрито відповідно до заяви стягувача від 30.05.2017.
07.06.2017 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження згідно ст.ст.3, 4, 24-27 Закону України «Про виконавче провадження», копії якої направлено сторонам за вихідним №10645 від 07.06.2017 у відповідності до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження».
16.06.2017 надано платіжні доручення в кількості 21 на суму 17 775,00 грн. за період 2015-2016 роки. Платник по зазначених платіжних документах ОСОБА_4 , яка не є стороною виконавчого провадження. Відповідно і сума 17 775,00 грн. не зарахована, як сплата аліментів. Надані 7 дублікатів квитанцій на суму 6 827,00 грн. за період 2015-2016 роки, де платником є ОСОБА_1 , який зазначений у виконавчому провадженні як боржник зараховано в погашення заборгованості по аліментам./а.с.15/
Згідно розрахунків заборгованості по аліментам за виконавчим листом №639/8039/15-ц станом на 01.10.2017 заборгованість становить 38 506,38 грн.; станом на 01.08.2018 – 42 941,93 грн.; станом на 01.09.2018 – 31 437,66 грн./а.с.16-17, 72-73, 79-80/
Розмір заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №54066600 за період з 03.09.2015 по 31.12.2019 з моменту відкриття виконавчого провадження станом на 31.12.2019 становить 54 154,50 грн./а.с.75/
10.10.2018 за заявою ОСОБА_2 внесено відомості до ЄДРДР про несплату ОСОБА_1 аліментів на дитину, кримінальне провадження №1201822050001904 за ч.1 ст.164 КК України./а.с.76/
На підтвердження факту добровільної участі в утриманні доньки, позивачем долучено до матеріалів справи 21 квитанцію АТ КБ «Приватбанк» у період із 15.01.2016 по 31.05.2017 на загальну суму 16 270,12 грн., перерахування яких здійснювала мати позивача ОСОБА_4 , які просить визнати сплаченими аліментами./а.с.25-45/.
Судом першої інстанції допитано у якості свідка ОСОБА_4 , яка суду показала, що є матір`ю ОСОБА_1 . Він працював за кордоном у Китаї, відповідно, не мав можливості самостійно сплачувати аліменти, тому доручив їй здійснювати таку сплату. Вона перераховувала грошові кошти як аліменти, про що повідомляла відповідача. При перерахуванні коштів свідок не мала можливості змінити призначення платежу та платника.
Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що рішенням суду визначено стягувача та платника аліментів, який повинен виконати судове рішення. Відповідно до законодавства, сплата аліментів може здійснюватися добровільно за домовленості або за рішенням. Доручивши виконання свого зобов`язання іншій особі, позивач повинен довести про це до відому стягувача та узгодити із нею це питання. Доказів повідомлення стягувача матеріали справи не містять, як і доказів, що грошові кошти, які перераховувалися ОСОБА_4 на рахунок відповідача, є аліментами. Крім того, суд критично віднісся до показань свідка ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача, тобто заінтересованою особою.
       Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.
       Порядок стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», норм Сімейного Кодексу України, Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 04 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року №489/20802.
       Згідно із частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти в розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.
       Відповідно до частини другої статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Згідно з частинами першою, другою статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
       Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.
       У частині третій статті 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
       Так, пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. 
       Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих зі звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. 
       Матеріалами справи підтверджено, що із 07.06.2017 на примусовому виконанні Виноградівського РВ ДВС перебуває ВП №54066600 з виконання виконавчого листа №639/8039/15-ц від 29.03.2017 про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по 1/3 частині його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.09.2015.
       У межах ВП №54066600 боржником ОСОБА_1 надано державному виконавцю платіжні доручення на підтвердження сплати аліментів у кількості 21 шт. на суму 17 775,00 грн. за період 2015-2016 роки, із яких зараховано 6 827,00 грн. та складено розрахунок заборгованості, який станом на 31.12.2019 становив 54 154,50 грн. Оскільки державним виконавцем не враховано виплати на загальну суму 16 270,12 грн. боржник ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про визнання сплачених коштів аліментами.
       Відмовляючи у визнанні таких коштів аліментами на утримання дитини, районний суд правильно виходив із того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження їх призначення, тоді як в межах виконавчого провадження саме позивач є платником аліментів, а тому повинен виконати судове рішення, надавши державному виконавцю відповідні платіжні документи. При цьому незгода із розміром заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, зокрема, ст.447 ЦПК України.
       Доводи апеляційної скарги, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що він, позивач, тривалий час перебував за межами України, а тому не міг самостійно вчиняти платежі, колегія суддів відхиляє, як такі, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Оскільки, як раніше наголошувалося, згідно пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів мають бути надані стороною виконавчого провадження і у справі відсутні докази на підтвердження, що ОСОБА_4 була уповноваженим представником боржника у ВП №54066600 та не можуть бути спростовані існуванням усної домовленості між ними. При цьому приєднана до позову довіреність на ім`я ОСОБА_4 датована 18.09.2018, тобто не охоплює період спірних платежів.
       Посилання позивача, що він не має будь-яких грошових зобов`язань перед позивачкою, крім сплати аліментів, не змінюють вимог до обов`язкових реквізитів платежів для їх зарахування до аліментів, а черговість переказів та їх розмір не виключають підстав вважати, що такі кошти сплачені в добровільному порядку поза межами виконавчого провадження. 
       При цьому покази свідка ОСОБА_4 є недостатніми для задоволення вимог позову, оскільки будучи матір`ю позивача, вона є заінтересованою особою, а відсутність у неї обов`язку утримувати онука згідно ст.265 ЦК України не виключає можливість утримання в добровільному порядку. 
       Доказів на підтвердження, що стягувачка визнавала такі кошти аліментами, сплаченими позивачем на утримання дочки, матеріали справи не містять, проте, у разі такої згоди, стягувач має право звернутися до державного виконавця із такими платежами для їх зарахування до аліментів. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга – без задоволення
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 01 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12.09.2023.
Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 В.М. Триголов

                                                                               О.В. Чумак