КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/10871/2023
справа №755/10225/22
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 липня  2023 року                                                                                                           м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В.
суддів                         Мережко М.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року, постановлену під головуванням судді Савлук Т.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання наймачем житлового приміщення та зобов`язання надання кімнату, -
 
встановив:
У жовтні 2022 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом про визнання наймачем житлового приміщення та зобов`язання надання кімнату.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання наймачем житлового приміщення та зобов`язання надання кімнату закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.
Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідачем подано відзив із пропуском строків, відтак суд мав вирішувати спір за наявними матеріалами справи.
Вказує, що ця справа не стосується розгляду справи №755/20820/19 та №2-3259/2010, оскільки в ній визначено інші підстави  позову та інша природа правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем.
Стверджує, що у справі №2-3259/2010 застосовувалась частина 2 статті 54 ЖК України, а у справі №755/10225/22 застосовувались частини 1-2 статті 106 ЖК України.
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 , а також третя особа ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату , час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Закриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції вказав, що після відкриття провадження у справі з`ясовано, що набрало законної сили рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2010 року, ухвалене у цивільній справі №2-3259/10 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, терті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, про зобов`язання надати ізольовану кімнату у комунальній квартирі та укласти договір найму на вказане житлове приміщення, що зумовлює застосування наслідків передбачених пункту 3 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вказує про таке.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зроблено висновок, що: "згідно з пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зроблено висновок, що: "необхідність застосування пункту 2 частини 1 статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що "предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу".
З матеріалів справи установлено, що у жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання наймачем та надання кімнати.
Позовні вимоги мотивує тим, що позивачка із своєю родиною, добросовісно, відкрито та безперервно володіли, утримували та користувалися на законних підставах квартирою АДРЕСА_1 . Зазначає, що 02 червня 1982 року чоловік позивачки отримав ордер на квартиру АДРЕСА_1 .
14 вересня 1984 року ОСОБА_5 та позивачка розірвали шлюб. Розірвання шлюбу призвело до того, що ОСОБА_5 вирішив свою кімнату площею 12,5 м2 обміняти на кімнату в іншому будинку, яка належала його племіннику та двоюрідному брату ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , шляхом здійснення родинного обміну відповідно до рішення Виконавчого комітету Київської місцевої ради народних депутатів.
Зазначає, що ОСОБА_6 зайняв кімнату 12,5 м2 внаслідок родинного обміну, і як наслідок згідно норм чинного законодавства після обміну позивачка та ОСОБА_6 після обміну залишились проживати однією родиною, відтак як члени сім`ї наймача відповідно до статті 64 ЖК України користуються правами та обов`язками наймача.
Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер наймач спірної кімнати площею 12,5 м2, ОСОБА_6 .
З посиланням на статтю 106 ЖК України, просить суд визнати ОСОБА_1 наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення (кімнати площею 12,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) замість попереднього наймача ОСОБА_6 .
Зобов`язати Дніпровську районну в місті Києва державну адміністрацію надати ОСОБА_1 кімнату площею 12,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 1-7).
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року відкрито провадження у цій справі (том 1 а.с. 20-22).
З матеріалів справи також установлено, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про зобов`язання надати звільнену ізольовану кімнату у комунальній квартирі та укласти договір найму.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про зобов`язання надати звільнену ізольовану кімнату у комунальній квартирі та укласти договір найму на вказане житлове приміщення відмовлено (том 1 а.с.202-204).
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2010 року залишено без змін (том 1 а.с. 205).
Із змісту та судового рішення, убачається, що у 2010 року позивачка звернулась до суду із позовом про зобов`язання надати звільнену ізольовану кімнату у комунальній квартирі та укласти договір найму на вказане житлове приміщення, мотивуючи вимоги положеннями  статті 54 ЖК України. 
Згідно статті 54 ЖК України унормовано, якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім`ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку. У разі відмови в наданні жилого приміщення, що звільнилося, у випадках, передбачених цією статтею, спір може бути вирішено в судовому порядку. Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.
Згідно змісту позовної заяви від 13 жовтня 2022 року убачається, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги з посиланням на статтю 106 ЖК України.
За змістом статті 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Правила, встановлені частиною першої цієї статті, не поширюються на жилі приміщення в будинках підприємств, установ, організацій найважливіших галузей народного господарства (частина 1 статті 114), крім випадків, коли наймач одержав жиле приміщення не у зв`язку з трудовими відносинами або коли наймодавець втратив право на його виселення, а також на приміщення в будинках колгоспів.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Ухвалюючи про закриття провадження у справі, суд першої інстанції не перевірив підстави позову у справі №2-3259/10 і у цій справі, не проаналізувавши обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги у обох справах на предмет їх тотожності, зробив передчасний висновок про наявність  підстав для закриття провадження у справі.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 379 ЦПК України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повну  постанову складено  18 липня 2023  року. 
 
Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         М.В. Мережко

В.В. Соколова